Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №338/1137/25

26 лютого 2026 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області
в складі: головуючого-судді Битківського Л.М.,
з участю: секретаря Чорній К.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Богородчани в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в :

ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» звернулось в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 37699,91 грн за кредитним договором №1550473 від 11 квітня 2024 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11 квітня 2024 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та відповідачем було укладено договір №1550473 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредитні кошти у розмірі 4000 грн на строк 364 дні шляхом зарахування коштів на платіжну картку відповідача. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі та надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначений умовами кредитного договору.
24 грудня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» та ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» укладено договір факторингу №24122024, відповідно до якого позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором №1550473 від 11 квітня 2024 року.
Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконував у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість за кредитом, в розмірі 37699,91 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 3999,99 грн, заборгованість за процентами – 33699,92 грн. Оскільки у добровільному порядку заборгованість за вищевказаним кредитним договором ОСОБА_1 не погасив, просить позов задовольнити, стягнути з відповідача 37699,91 грн заборгованості за кредитним договором та понесені судові витрати: 2422,40 грн судового збору та 10000 грн на професійну правничу допомогу.
Представник позивача на розгляд справи не з`явився, у поданій заяві просив проводити розгляд справи у його відсутності, позов підтримав у повному обсязі, не заперечив щодо заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження повідомлений у встановленому законом порядку, про причину неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. У зв`язку з цим судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що 11 квітня 2024 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено договір №1550473 про надання споживчого кредиту на суму 4000 грн (п.1.3. договору ), на строк 364 днів (п. 1.4. договору), тип процентної ставки – фіксована: стандартна процентна ставка 2,50 % в межах строку кредиту, знижена 0,010 % ( п.1.5. договору). Зазначений кредитний договір укладений в електронній формі та підписаний відповідачем електронним цифровим підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. 
Згідно з п.2.1 кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 . Факт зарахування кредитних коштів підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «ПЕЙТЕК» № 20250115-1630 від 15 січня 2025 року.
24 грудня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» та ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» укладено договір факторингу №24122024, відповідно до якого позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором №1550473 від 11 квітня 2024 року.
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 28999,91 грн, яка складається з: заборгованості за основною сумою боргу – 3999,99 грн, заборгованості за відсотками – 22999,92 грн, штрафні санкції – 2000,00 грн.
Відповідно до п.1.4 Договору №1550473 строк кредитування 364 дні: з 11 квітня 2024 року по 10 квітня 2025 року.
Станом на дату укладення договору факторингу №24122024 від 24 грудня 2024 року строк дії договору не закінчився. А тому в межах строку у період з 25 грудня 2024 року по 10 квітня 2025 року (107 календарних дні) позивачем здійснено нарахування процентів за обумовленою договором процентною ставкою на загальну суму 10700,00 грн. Тобто загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем згідно поданого позивачем розрахунку становить 39699,91 грн. При цьому позивач поставив вимогу про стягнення з відповідача заборгованість у розмірі 37699,91 грн.
Відповідач зобов`язання по кредитному договору не виконував. 
Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Таким чином будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Згідно з п.1 ст.205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Пунктом 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Згідно з положеннями пунктів 12-13 ст. 11 цього ж Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Згідно з п. 1 ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з вимогами ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки відповідно до статті 611 ЦК України, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, або розірвання договору, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної
Згідно з вимогами ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.
Так, відповідно до ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Також, виходячи з вимог статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку у ОСОБА_1 існує заборгованість загальна сума якої складає 39699,91 грн, з яких: 3999,99 грн – сума кредиту; 22999,92 грн – сума процентів за користування кредитом нарахованих первісним кредитором; 10700,00 грн – сума процентів за користування кредитом, нарахованих фактором; 2000 грн – штрафні санкції. Однак позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 37699,91 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту – 3999,99 грн, заборгованості за відсотками – 22999,92 грн та 10700,00 грн.
Виходячи з наведених вище норм закону, умов кредитного договору та договорів факторингу, беручи до уваги принцип диспозитивності цивільного судочинства відповідно до якого справа розглядається в межах заявлених особою вимог, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до часткового задоволення.
Як видно з наданого детального розрахунку первісного кредитора відсотки нараховані за період з 11 квітня 2024 року по 24 грудня 2024 року із застосуванням визначеної п.1.5 Договору денної процентної ставки – 2,50%. Аналогічно за період з 25 грудня 2024 року по 10 квітня 2025 року позивачем було проведено нарахування відсотків за процентною ставкою 2,50%.
Суд не погоджується із наведеним позивачем розрахунком заборгованості за процентами за вказаним кредитним договором.
Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.
Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року.
Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. 
Відповідно розмір заборгованості за відсотками по кредитному договору №1550473 від 11 квітня 2024 року слід розраховувати виходячи із того, що процентна ставка по кредиту у розмірі 2,5% могла бути застосована лише у період до 21 квітня 2024 року, а у розмірі 1,5%, починаючи з 22 квітня по 19 серпня 2024 року. З 20 серпня 2024 року по 10 квітня 2025 року процентна ставка мала нараховуватись з розрахунку 1%. Таким чином заборгованість по відсотках по цьому договору становить 17560,00 грн (4000 грн х 2,5% х 10 днів = 1000 грн; 4000 грн x 1,5% x 120 днів = 7200,00 грн.; 4000 грн х 1% х 234 дні = 9360 грн). 
Виходячи з наведеного заборгованість відповідача за кредитним договором №1550473 від 11 квітня 2024 року складає 21560,00 грн (17560,00 грн. відсотків + 4000,00 грн. тіла кредиту), яку з відповідача слід стягнути на користь позивача.
Крім того, у ст.265 ЦПК України закріплено, що у рішенні суд зазначає про розподіл судових витрат.
Так, згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України. 
Згідно з ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
З урахуванням того, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1385,33 грн. (21560,00 грн. х 2422,40 грн. / 37699,91 грн.) сплаченого судового збору та 5718,00 грн. витрат на правову допомогу, що є пропорційним до розміру задоволених позовних вимог. 
Стосовно вимоги позивача викладеної у п.4 резолютивної частини позовної заяви про необхідність нарахування та стягнення з відповідача відповідно до п.10 ст.265 ЦПК України 3% річних до моменту виконання ним рішення в частині задоволеної суми, то суд вважає, що така вимога задоволенню не підлягає. 
Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. 
На підставі наведеного, ст.11, 141, 205, 512, 514, 610, 612, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050, 1077, 1078 ЦК України, керуючись ст. 280-285 ЦПК України,

в и р і ш и в :
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» 21560,00 грн. заборгованості за договором № 1550473 про надання споживчого кредиту від 11 квітня 2024 року, 5718,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, а також 1385,33 грн. сплаченого судового збору.
В задоволенні решти позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30-ти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. 
Позивачем рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду через суд першої інстанції або безпосередньо шляхом подання в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Л.М. Битківський