ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2026 року Чернігів Справа № 620/4359/25

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Непочатих В.О., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 за період з 16.03.2022 по 16.03.2023 надбавки за вислугу років на військовій службі в розмірі 25 відсотків посадового окладу, з урахуванням окладу за військовим званням і, з урахуванням раніше виплачених сум, надбавки за особливості проходження служби в розмірі 65 відсотків посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років в розмірі 25 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 16.03.2022 по 16.03.2023 надбавку за вислугу років на військовій службі в розмірі 25 відсотків посадового окладу, з урахуванням окладу за військовим званням і, з урахуванням раніше виплачених сум, надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65 відсотків посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років в розмірі 25 відсотків посадового окладу, з урахуванням окладу за військовим званням;
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення за період з 16.03.2022 по 21.02.2025, грошової допомоги для оздоровлення за 2022-2025 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, грошової компенсації за 61 календарний день невикористаної щорічної основної відпустки за 2022-2025 роки, грошової компенсації за 42 календарні дні невикористаної щорічної додаткової відпустки за 2023-2025 роки відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», одноразової грошової допомоги в разі звільнення як військовослужбовцю, призваному у зв`язку з мобілізацією, в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за 34 повні календарні місяці служби, із застосуванням, як розрахункової величини для визначення розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018;
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті щомісячного грошового забезпечення за період з 16.03.2022 по 21.02.2025, грошової допомоги для оздоровлення за 2022-2025 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, грошової компенсації за 61 календарний день невикористаної щорічної основної відпустки за 2022-2025 роки, грошової компенсації за 42 календарні дні невикористаної щорічної додаткової відпустки за 2023-2025 роки відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», одноразової грошової допомоги в разі звільнення як військовослужбовцю, призваному у зв`язку з мобілізацією, в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за 34 повні календарні місяці служби з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» - станом на 01.01.2023, станом на 01.01.2024 і станом на 01.01.2025 на відповідний тарифний коефіцієнт;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплату ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення за період з 16.03.2022 по 21.02.2025, грошової допомоги для оздоровлення за 2022-2025 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, грошової компенсації за 61 календарний день невикористаної щорічної основної відпустки за 2022-2025 роки, грошової компенсації за 42 календарні дні невикористаної щорічної додаткової відпустки за 2023-2025 роки відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», одноразової грошової допомоги в разі звільнення як військовослужбовцю, призваному у зв`язку з мобілізацією, в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за 34 повні календарні місяці служби, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, станом на 01.01.2024 і станом на 01.01.2025 на відповідний тарифний коефіцієнт.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем за період з 16.03.2022 по 21.02.2025 було невірно встановлено розмір посадового окладу та окладу за військове звання. Також зазначає, що станом на день зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (16.03.2022) його календарна вислуга років складала 1 рік 05 місяців 15 днів, та відповідно до керівних документів, у період з 16.03.2022 по 16.03.2023, повинна була врахована для виплати надбавки за вислугу від 1 до 5 років на військовій службі в розмірі 25% посадового окладу, з урахуванням окладу за військовим званням. Проте, у відповідач не виплачував позивачу вказану надбавку. У зв`язку з не виплатою у правильному розмірі надбавки за вислугу років, за період з 16.03.2022 по 16.03.2023, також не правильно була виплачена надбавка за особливості проходження служби, позаяк ця надбавка була встановлена та виплачувалась позивачу в розмірі 65% посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, та прямо залежить від розміру надбавки за вислугу років.
Відповідачем було подано відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову, вказав про відсутність підстав для здійснення перерахунку грошового забезпечення позивача, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного року.
Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 у період з 16.03.2022 по 21.02.2025 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 (а.с. 22-23).
Як вбачається з довідки про розмір грошового забезпечення від 02.05.2025 № 304/156 військової частини НОМЕР_1 позивачу, у період з 16.03.2022 по 21.02.2025, було нараховано та виплачено грошове забезпечення.
У тому числі позивачу була виплачена грошова допомога на оздоровлення у червні 2022 року, у квітні 2023 року, у березні 2024 року, у лютому 2025 року, а також матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачувалась у грудні 2022 року (а.с. 50-зворот).
Також позивачу було виплачено: грошову компенсацію за 61 календарний день невикористаної щорічної основної відпустки за 2022-2025 роки, грошову компенсацію за 42 календарні дні невикористаної щорічної додаткової відпустки за 2023-2025 роки відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», одноразову грошову допомогу в разі звільнення як військовослужбовцю, призваному у зв`язку з мобілізацією, в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за 34 повні календарні місяці служби.
Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 02.05.2025 № 304/156 позивачу у період з 16.03.2022 по 16.03.2023 надбавка за вислугу років не виплачувалась. 
Позивач, вважаючи, що при нарахуванні вказаних виплат відповідачем невірно встановлено розмір посадового окладу та окладу за військове звання, а також протиправно не виплачено надбавку за вислугу в розмірі 25% посадового окладу та не правильно виплачена надбавка за особливості проходження служби, звернувся до суду за захистом своїх прав. 
Даючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.
Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Статтею 1 Закону передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно частин першої-третьої статті 9 Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
За приписами частини четвертої статті 9 Закону грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
30.08.2017 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 704), яка набрала чинності 01.03.2018 та якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років, пунктом 2 якої установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 4 Постанови № 704 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з Додатками 1, 12, 13, 14.
Приміткою 1 Додатку 1 до Постанови № 704 визначено, що посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
Оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень (примітка Додатку 14 до Постанови № 704).
21.02.2018 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова № 103), якою внесено зміни до Постанови № 704, зокрема, пункт 4 викладено в новій редакції: установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14» (пункт 6 Постанови № 103).
Постанова № 103 набула чинності 24.02.2018.
Разом з тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови № 103, яким були внесені зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 704.
Тобто, з 29.01.2020 була відновлена дія пункту 4 Постанови № 704 у первісній редакції, яка визначала розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а не на 01.01.2018.
Таким чином, з 29.01.2020 з дня набрання чинності судовим рішенням у справі № 826/6453/18 у зв`язку зі зростанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, зокрема, згідно із Законами України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», «Про Державний бюджет України на 2021 рік», у осіб з числа військовослужбовців виникло право на перерахунок пенсії з урахуванням оновлених даних про розмір посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, які визначаються шляхом застосування пункту 4 Постанови № 704 із використанням для їх визначення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).
При цьому, суд звертає увагу на те, що встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величиною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується, як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.
Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 19.10.2022 у справі № 400/6214/21.
Щодо виплати позивачу надбавки за вислугу років на військовій службі в розмірі 25 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням і, з урахуванням раніше виплачених сум, надбавки за особливості проходження служби в розмірі 65 відсотків посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років в розмірі 25 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням, то суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 9 Закону № 2011-ХІІ та Постанови № 704, наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 був затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі також «Порядок № 260»), що набрав чинності 20.07.2018.
Пунктом 1 розділу ІV Порядку № 260 встановлено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) щомісячно виплачується надбавка за вислугу років на військовій службі у відсотках посадового окладу (за основною чи тимчасово займаною посадою) з урахуванням окладу за військовим званням у таких розмірах: від 1 до 5 років - 25 відсотків; від 5 до 10 років - 30 відсотків; від 10 до 15 років - 35 відсотків; від 15 до 20 років - 40 відсотків; від 20 до 25 років - 45 відсотків; від 25 і більше років - 50 відсотків.
Пунктом 2 розділу ІV Порядку № 260 встановлено, що вислуга років для виплати надбавки обчислюється з дня початку до дня закінчення проходження військової служби відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Пунктом 1 розділу VІ Порядку № 260 закріплено норму, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) щомісячно виплачується надбавка за особливості проходження служби в розмірах до 100 відсотків посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років залежно від складності та важливості виконуваних обов`язків.
Як вже було встановлено судом, у спірний період з 16.03.2022 по 16.03.2023 позивачу не виплачувалась надбавка за вислугу років на військовій службі в розмірі 25 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням. 
Разом з тим, згідно військового квитка позивача серії НОМЕР_2 позивач вже проходив строкову військову службу - з червня 1996 року по листопад 1996 року у військовій частині НОМЕР_3 (0 р. 05 м. 00 дн.) та з листопада 1996 року по листопад 1997 року - у військовій частині НОМЕР_4 (1 р. 00 м, 00 дн.), також з 13.07.2015 по 28.07.2015 - проходив військову службу на посаді курсанта у військовій частині НОМЕР_5 (0 р. 00 м. 15 дн.). Разом ці періоди склали 1 (один) рік 05 місяців 15 днів.
Отже, станом на день зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з мобілізацією (16.03.2022) календарна вислуга років позивача надавала йому право на виплату надбавки за вислугу від 1 до 5 років на військовій службі в розмірі 25 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням.
Разом з тим, у зазначеному періоді позивачу не виплачувалась надбавка за вислугу років.
Також, як наслідок у невірному розмірі позивачу виплачувалась і надбавка за особливості проходження служби, позаяк ця надбавка була встановлена та виплачувалась позивачу в розмірі 65 відсотків від посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, та прямо залежить від розміру надбавки за вислугу років. 
Згідно частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково шляхом:
- визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 за період з 16.03.2022 по 16.03.2023 надбавки за вислугу років на військовій службі в розмірі 25 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням, надбавки за особливості проходження служби в розмірі 65 відсотків від посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років в розмірі 25 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням; 
- зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 16.03.2022 по 16.03.2023 надбавку за вислугу років на військовій службі в розмірі 25 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням, надбавки за особливості проходження служби в розмірі 65 відсотків від посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років в розмірі 25 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням, з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 16.03.2022 по 19.05.2023, грошової допомоги на оздоровлення за 2022 та 2023 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, без урахування посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, у відповідні роки, на відповідний тарифний коефіцієнт;
- зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 16.03.2022 по 19.05.2023, грошової допомоги на оздоровлення за 2022 та 2023 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, у відповідні роки, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
Стосовно позовних вимог, що стосуються перерахунку грошового забезпечення з 20.05.2023 по 21.02.2025 (у тому числі грошової допомоги на оздоровлення за 2024, 2025 роки), то як вже зазначалось судом, Постановою № 481, яка набрала чинності з 20.05.2023, абзац перший пункту 4 Постанови № 704 викладено в такій редакції: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.». 
Тобто, Постановою № 481 визначено, що обчислення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб здійснюється виходячи з розміру 1762 гривні, а не з прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Підставою для втрати чинності нормативно-правовим актом у цілому або його окремими положеннями є, зокрема, скасування чи внесення змін до такого акту суб`єктом нормотворення або визнання його протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині в порядку адміністративного судочинства.
У випадку незгоди з нормативно-правовим актом, прийнятим Кабінетом Міністрів України на виконання приписів Закону № 2011-ХІІ, належним та ефективним способом захисту буде оскарження відповідного нормативно-правового акту.
З відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень Верховним Судом встановлено, що Постанова № 481 є предметом оскарження, зокрема, у судових провадженнях № 320/29450/24, № 320/41449/23, № 320/35573/23.
Отже, внесені Постановою № 481 зміни до пункту 4 Постанови № 704 не дозволяють застосовувати попередню редакцію пункту 4 Постанови № 704, як на тому наполягає позивач.
Такого ефекту не може бути досягнуто в індивідуальному спорі про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень, який діяв у відповідності до чинного нормативно-правового акту.
Аналогічного висновку при вирішення подібних правовідносин дійшов Верховний Суд у постанові від 24 червня 2025 року у справі № 420/5584/24.
Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постановах від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22 та від 11.09.2024 у справі № 554/154/22, наголошувала на тому, що Суд не може перебирати на себе правотворчі функції законодавчої та виконавчої влади. Порушення такого підходу та, відповідно, ігнорування принципу законності: суперечить, щонайменше, принципам правової визначеності, легітимних очікувань та належного урядування як базовим складовим правовладдя (верховенства права); дискримінує іншу сторону правовідносин; означає, що суд може надати дозвіл будь-кому та будь-коли діяти за межами закону (який містить заборони) або за межами наданих законом прав (повноважень); іде в розріз з принципом поділу влади на законодавчу, виконавчу та судову, а також порушує систему стримувань і противаг (суд втручається в компетенцію суб`єктів нормотворення та може ігнорувати їх волю).
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог за вказаний період.
Окремо варто зауважити, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025, по справі № 320/29450/24, було визнано протиправним та нечинним пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 стосовно внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Однак, згідно з частиною другою статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. 
Відтак, визнання у судовому порядку пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 року № 481 нечинним не породжує для позивача юридичних наслідків, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин відповідні положення зазначеної постанови були чинними.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 30.06.2025 у справі № 280/8605/24.
Таким чином, рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 у справі № 320/29450/24, яке набрало законної сили 18.06.2025, не впливає на вирішення даної справи, оскільки не має ретроактивної дії. 
За таких обставин, у спірних правовідносинах з 20.05.2023 у військової частини НОМЕР_1 були відсутні правові підстави для обчислення та виплати позивачу грошового забезпечення, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2023, станом на 01.01.2024, станом на 01.01.2025, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704.
Враховуючи викладене, суд вважає, що у спірних правовідносинах з 20.05.2023 військовою частиною НОМЕР_1 не порушено прав позивача, а позивачем не доведено їх порушення, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. 
Згідно пункту 6 розділу XXXІ Порядку № 260 розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
Згідно пункту 5 розділу XXXІІ Порядку 260 одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби обчислюється з розміру місячного грошового забезпечення, до якого включаються: звільненим із займаних посад - щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за останньою займаною посадою.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для виплати позивачу грошової компенсації за 61 календарний день невикористаної щорічної основної відпустки за 2022-2025 роки, грошової компенсації за 42 календарні дні невикористаної щорічної додаткової відпустки за 2023-2025 роки відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», одноразової грошової допомоги в разі звільнення як військовослужбовцю, призваному у зв`язку з мобілізацією, в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за 34 повні календарні місяці служби, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, станом на 01.01.2024 і станом на 01.01.2025 на відповідний тарифний коефіцієнт, оскільки на момент виплати спірної компенсації, як вже зазначалось судом, з 20.05.2023 обчислення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб здійснюється виходячи з розміру 1762 гривні, а не з прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 за період з 16.03.2022 по 16.03.2023 надбавки за вислугу років на військовій службі в розмірі 25 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням, надбавки за особливості проходження служби в розмірі 65 відсотків від посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років в розмірі 25 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням; 
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 16.03.2022 по 16.03.2023 надбавку за вислугу років на військовій службі в розмірі 25 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням, надбавки за особливості проходження служби в розмірі 65 відсотків від посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років в розмірі 25 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням, з урахуванням раніше виплачених сум;
Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 16.03.2022 по 19.05.2023, грошової допомоги на оздоровлення за 2022 та 2023 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, без урахування посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, у відповідні роки, на відповідний тарифний коефіцієнт;
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 16.03.2022 по 19.05.2023, грошової допомоги на оздоровлення за 2022 та 2023 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, у відповідні роки, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
В решті позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 13.02.2026.

Суддя Василь НЕПОЧАТИХ