КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 березня 2026 року Київ справа № 320/11688/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Басая О.В., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Департаменту пенсійних питань та соціального захисту Міністерства внутрішніх справ, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Державна установа "Територіальне медичне об`єднання МВС України в Харківській області", про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
у с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із позовом до Департаменту пенсійних питань та соціального захисту Міністерства внутрішніх справ, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Державна установа "Територіальне медичне об`єднання МВС України в Харківській області", в якому просить:
- визнати протиправними дії Департаменту пенсійних питань та соціального захисту Міністерства внутрішніх справ щодо відмови у видачі довідок про право на пільги вдові ветерана органів внутрішніх справ ОСОБА_1 та члена сім`ї ветерана органів внутрішніх справ сину ОСОБА_3 , інваліду 1А групи;
- скасувати рішення від 05.01.2024 № 348/49-2024;
- зобов`язати Департамент пенсійних питань та соціального захисту Міністерства внутрішніх справ видати довідку про право на пільги вдові ветерана органів внутрішніх справ ОСОБА_1 та члена сім`ї ветерана органів внутрішніх справ сину ОСОБА_3 , інваліду 1А групи;
- стягнути на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50 тисяч гривень; 
- стягнути на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 50 тисяч гривень; 
В обґрунтування вимог позову зазначила, що за наслідками розгляду заяви, листом Департаменту пенсійних питань та соціального захисту Міністерства внутрішніх справ від 05.01.2024 № 348/49-2024 відмовлено у видачі довідок про право на пільги вдові ветерана органів внутрішніх справ ОСОБА_1 та члена сім`ї ветерана органів внутрішніх справ сину ОСОБА_3 , інваліду 1А групи. 
ОСОБА_1 зазначає, що підстава, яка визначає ОСОБА_4 ветераном ОВС є саме п. 3 ст. 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальних захист", а саме - особи з інвалідністю 1 та 2 групи, інвалідність яких настала внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ і мають вислугу років військової служби і служби в органах внутрішніх справ 20 і більше років.
Висновок про хворобу № 108 від 17.04.2008, в якому в п. 12 прописано: Захворювання ТАК, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, підтверджує, ще у 18.03.1991 в період проходження служби в органах внутрішніх справ, при виконанні службових обов`язків ОСОБА_4 отримав травму голови. Отримана у 1991 році травма стала наслідком захворювання, підтверджено Випискою із акта огляду МСЕК до довідки серії ХАР - 08 за № 014684, якою встановлена 2 група інвалідності з 04.12.2009 - травма, да пов`язана з виконанням службових обов`язків, строком до 01.01.2011, та встановлений діагноз МСЕК: Органічний розлад особистості ОПЗЧМТ струс головного мозку (1991).
Отже, ОСОБА_4 , перебуваючи у 1991 році на службі в органах внутрішніх справ при виконанні службових обов`язків отримав травму голови, яка стала наслідком захворювання у ОСОБА_4 вже у 2008 році.
Тож, ОСОБА_4 мав статус ветерана органів внутрішніх справ за п. 3 ст. 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальних захист" - особа з інвалідністю 2 групи, інвалідність якої настала внаслідок захворювання, одержаного в період проходження служби в органах внутрішніх справ (захворювання встановлене у 2008 році та до виходу на пенсію) і має вислугу років в органах внутрішніх справ 20 і більше років (що підтверджено відповідачем).
Крім того, ОСОБА_1 звертає увагу на те, що відповідачем не надано доказів того, що ОСОБА_4 не видавалось посвідчення органів внутрішніх справ, цей факт зазначений зі слів відповідача та жодним доказом не підтверджений.
Більш того, відповідач у Рішенні зазначає, що інвалідність ОСОБА_4 встановлена на строк до 01.01.2011 із датою чергового переогляду 04.12.2010, термін дії встановлення інвалідності закінчився 01.01.2011.
ОСОБА_1 наголошує, що факт встановлення інвалідності строком до жодним чином не вплавиє на наявність у ОСОБА_4 статусу ОВС. Продовжити групу інвалідності ОСОБА_4 вже не мав змоги, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, на момент смерті група інвалідності діяла.
Ухвалою суду від 23.04.2024 позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без руху, зазначено недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення та встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви. Позивачі усунули недоліки позовної заяви. 
Ухвалою суду від 07.05.2024 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
До суду від представника відповідача - Департаменту пенсійних питань та соціального захисту Міністерства внутрішніх справ, надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач щодо задоволення позовних вимог заперечував, зазначивши, що в спірних правовідносинах діяв в межах чинного законодавства України.
Від позивачів надійшли заперечення на відзив Департаменту пенсійних питань та соціального захисту Міністерства внутрішніх справ, в яких позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі, зазначає про необґрунтованість відзиву відповідача.
Третя особа правом надання пояснень не скористалася.
Розглянувши позовну заяву, відзив на позов, заперечення на відзив, дослідивши докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив таке.
Позивач - ОСОБА_1 , 20.12.2003 укладала шлюб із ОСОБА_4 , що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , зареєстрованим 20.12.2003 Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції та виданим (повторно) 29.09.2010.
ІНФОРМАЦІЯ_2 від шлюбу народився син, ОСОБА_3 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , видане міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 3 Харківського обласного управління юстиції від 03.03.2006.
З 2007 року ОСОБА_3 має групу інвалідності та статус дитини -інваліда з дитинства, встановленої до 10.02.2024.
З 10.02.2024 ОСОБА_3 має першу А групу інвалідності пожиттєво, що підтверджено Довідкою до акту огляду медико - соціальною експертною комісію серії 12 ААВ № 701380.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим (повторно) 02.06.2012 Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції.
Остання посада, яку займав ОСОБА_4 - черговий чергової частин Харківського національного університету внутрішніх справ. На день звільнення ОСОБА_4 мав звання майора міліції, звільнився із органів внутрішніх справ за станом здоров`я та отримав 2 групу інвалідності, прирівняну до ветерана війни - інваліда війни, внаслідок каліцтва та захворювання, одержаних у період проходження служби.
3 2010 року ОСОБА_1 отримує пенсію по втраті годувальника, призначену на дитину, ОСОБА_3 , 2006 року народження, відповідно до вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-ХП від 09.04.1992 року (далі-Закон № 2262-ХП).
Також судом встановлено, що ОСОБА_5 є дитиною - інвалідом з дитинства, пенсія по втраті годувальника йому призначена пожиттєво.
10.01.2023 ОСОБА_1 , звернулась до Державної установи "Територіальне Медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області" із заявою для отримання довідки про право на пільги, як вдова померлого ветерана органів внутрішніх справ та неповнолітнього сина, інваліда з дитинства, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . До якої було долучено наступні документи, а саме:
1. копія (1,2,3,10, реєстрації) сторінок паспорта вдови (вдівця);
2. копія свідоцтва про шлюб;
3. копія свідоцтва про смерть;
4. копія посвідчення "Ветеран військової служби" померлого або копія витягу з наказу про звільнення з військової служби померлого, де зазначено про кількість рокі вислуги військової служби.
Головне управлінням МВС України в Харківській області листом від 25.01.2023 № К-6Х119-29-2X01-2023 повідомило ОСОБА_1 про надіслання заяви за належністю до ДУ "Територіальне Медичне Об`єднання МВС України в Харківській області" для подальшого розгляду та вирішення питання по суті.
Листом Державної установи "Територіальне Медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області" від 06.02.2023 № 33/41-320 ОСОБА_1 було окрім іншого повідомлено, що на момент звільнення зі служби вислуга років ОСОБА_4 складає: календарна 23 роки 09 місяців 08 днів та пільгова 24 роки 08 місяців 14 днів, тобто дія Закону України "Про статус ветеранів військової служби і ветеранів органів внутрішніх справ та їх соціальний захист" не розповсюджується. На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 , як дружина пенсіонера МВС України, згідно діючого законодавства, права на статус вдови ветерана органів внутрішніх справ не має.
02.03.2023 ОСОБА_1 повторно звернулась із заявою для отримання довідки про право на пільги, як вдова померлого ветерана органів внутрішніх справ на себе та неповнолітнього сина, інваліда з дитинства ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . До заяви ОСОБА_1 додала копію виписки із акта огляду МСЕК № 014684 серії ХАР - 08, в якій зазначено, що травма да пов`язана із виконанням службових обов`язків. Діагноз МСЕК: Органічний розлад особистості ОПЗЧМТ струс головного мозку (1991).
Листом Державної установи "Територіальне Медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області" № 33/41-681 від 03.03.2023 на адресу Департаменту пенсійних питань та соціального захисту Міністерства внутрішніх справ було скеровано для розгляду заяву ОСОБА_1 від 10.01.2023 на зазначений вище пакет документів, доданих до заяви від 10.01.2023.
Листом Департаменту пенсійних питань та соціального захисту Міністерства внутрішніх справ № 17260/49-3945-2023 від 31.03.2023 ОСОБА_1 було повідомлено окрім іншого, що серед доданих до заяви документів відсутні такі, що підтверджують визнання ОСОБА_4 особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, отриманих при виконанні службових обов`язків по охороні громадського порядку, боротьбі із злочинністю та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій. Ураховуючи вищевикладене, законодавчо обґрунтовані підстави для прийняття рішення щодо видачі довідок про право на пільги ОСОБА_1 відсутні.
ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з вищевказаним позовом, в якому позивач просила визнати протиправними дії Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області" направлення пакету документів не в повному обсязі для вирішення питання про надання статусу вдови ветерана органів внутрішніх справ ОСОБА_1 та члена сім`ї ветерана органів внутрішніх справ неповнолітньому сину ОСОБА_3 . Визнати протиправними дії Департаменту пенсійних питань та соціального захисту Міністерства внутрішніх справ щодо відмови у наданні статусу вдови ветерана органів внутрішніх справ ОСОБА_1 та члена сім`ї ветерана органів внутрішніх справ неповнолітньому сину ОСОБА_3 . Зобов`язати Державну установу "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області" в особі Сектору із соціально-гуманітарних питань повторно скерувати до Міністерства внутрішніх справ України заяву ОСОБА_1 із повним пакетом документів для розгляду питання щодо отримання статусу вдови ветерана органів внутрішніх справ позивача та члена сім`ї ветерана органів внутрішніх справ неповнолітньому сину ОСОБА_3 та довідок про право на пільги відповідно до Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист".
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2023 року у справі № 520/8951/23 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державної установи "Територіальне Медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області" (м. Харків, вул. Гіршмана 8/10), Департаменту пенсійних питань та соціального захисту Міністерства внутрішніх справ (вул. Богомольця, 10, м. Київ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено частково, визнано протиправними дії Департаменту пенсійних питань та соціального захисту Міністерства внутрішніх справ щодо відмови у наданні статусу вдови ветерана органів внутрішніх справ ОСОБА_1 та члена сім`ї ветерана органів внутрішніх справ неповнолітньому сину ОСОБА_3 , зобов`язано Державну установу "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області" в особі Сектору із соціально-гуманітарних питань повторно скерувати до Міністерства внутрішніх справ України заяву ОСОБА_1 від 10.01.2023 із повним пакетом документів для розгляду питання щодо отримання статусу вдови ветерана органів внутрішніх справ та члена сім`ї ветерана органів внутрішніх справ неповнолітньому сину ОСОБА_3 та довідок про право на пільги відповідно до Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист", в іншій частині позову – відмовлено.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2023 року у справі № 520/8951/23 встановлено: "Після виходу на пенсію, з 2008 року та по 23.09.2010 ОСОБА_4 користувався всіма пільгами як інвалід 2 групи, ветеран органів внутрішніх справ, що підтверджується його посвідченням серія НОМЕР_4 , виданим Комінтернівським УПСЗН у м. Харкові.
Довідка 100X30704 про розмір грошового забезпечення 100X30704, виданою УМВСУ Державна Установа "Територіальне Медичне Об`єднання МВС України в Харківській області" від 09.12.2021 № 33X41- 4459 також підтверджує статус ветерана Органів внутрішніх справ ОСОБА_4 та згідно Закону України від 05.04.2001 "Про статус ветеранів військової служби і ветеранів органів внутрішніх справ та їх соціальний захист" був ветераном служби, а значить мав право на визначені законом пільгами для них".
Згідно з рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2023 року у справі № 520/8951/23 Державною установою "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області" листом від 21.12.2023 № 33/41-4047 надіслано заяву та копії документів за померлого пенсіонера (ветерана органів внутрішніх справ) МВС України, зареєстрованого по Харківській області для видачі довідки вдові на 50-відсоткову знижку по оплаті комунальних послуг відповідно до Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальних захист", а саме на ОСОБА_1 (за померлого чоловіка - пенсіонера - ОСОБА_4 ).
15.02.2024 ОСОБА_1 отримала лист Департаменту пенсійних питань та соціального захисту МВС України № 348/49-2024 від 05.01.2024 про відмову у наданні ОСОБА_1 довідок про право на пільги, як вдові ветерана органів внутрішніх справ.
Рішення про відмову мотивоване тим, що ОСОБА_4 посвідчення органів внутрішніх справ не видавалось, тим, що інвалідність ОСОБА_6 встановлена на строк до 01.01.2011 із датою чергового переогляду 04.12.2010, термін дії встановлення інвалідності закінчився 01.01.2011 та те, що причиною інвалідності ОСОБА_4 є травма, пов`язана з виконанням службових обов`язків, що не відповідає вимогам ст. 5 Закону України (виключний перелік - поранення, контузія, каліцтво, захворювання).
Тому за цих підстав відповідач відмовив ОСОБА_1 у видачі довідок про право на пільги ОСОБА_1 як вдові ветерана ОВС та сину, ОСОБА_3 , 2006 року народження.
Позивачі, не погоджуючись з рішенням № 348/49-2024 від 05.01.2024 та діями відповідача, звернулись за їх захистом до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує таке.
Відповідно до статті 3 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальних захист" від 24 березня 1998 року № 203/98 (Далі - Закон № 203/98) держава гарантує кожному ветерану військової служби, ветерану органів внутрішніх справ, ветерану Національної поліції, ветерану податкової міліції, ветерану державної пожежної охорони, ветерану Державної кримінально-виконавчої служби України, ветерану служби цивільного захисту, ветерану Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України рівні з іншими громадянами можливості в економічній, соціальній, політичній сферах щодо задоволення різноманітних життєвих потреб, а також подає різні види допомоги шляхом: реалізації права на працю відповідно до рівня професійної підготовки та цільових програм соціальної адаптації; створення умов для підтримки та поліпшення здоров`я з метою забезпечення активного довголіття; надання пільг, компенсацій та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності та заслуженого відпочинку; реалізації цільових програм поліпшення житлових умов; організації соціально-побутового обслуговування; пенсійного забезпечення відповідно до законодавства.
Стаття 6 Закону № 203/98 передбачає, що ветеранам військової служби, ветеранам органів внутрішніх справ, ветеранам Національної поліції, ветеранам податкової міліції, ветеранам державної пожежної охорони, ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранам служби цивільного захисту, ветеранам Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України надаються такі пільги: 1) безоплатне користування закладами охорони здоров`я Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, інших центральних органів виконавчої влади та військових формувань; 2) першочергове безоплатне придбання ліків за рецептами лікарів; 3) першочергове медичне обстеження, диспансеризація та госпіталізація; 4) першочергове безоплатне зубопротезування (за винятком протезування з дорогоцінних металів), безоплатне забезпечення протезами та протезно-ортопедичними виробами; 5) переважне право на забезпечення санаторно-курортним лікуванням у санаторіях Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, інших центральних органів виконавчої влади та військових формувань ветеранам військової служби, ветеранам органів внутрішніх справ, ветеранам Національної поліції, ветеранам податкової міліції, ветеранам державної пожежної охорони, ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранам служби цивільного захисту, ветеранам Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та членам їх сімей з пільговою оплатою вартості путівок у розмірах та порядку, визначених Кабінетом Міністрів України; 6) 50-відсоткова знижка плати за користування житлом (квартирної плати) та плати за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги), користування квартирним телефоном ветеранами військової служби, ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранами Національної поліції, ветеранами податкової міліції, ветеранами державної пожежної охорони, ветеранами Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранами служби цивільного захисту, ветеранами Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України і членами їх сімей, які проживають разом з ними, в жилих будинках усіх форм власності в межах норм, передбачених законодавством, або 50-відсоткова знижка вартості палива, в тому числі рідкого, в межах норм, встановлених для продажу населенню для осіб, які проживають у будинках, що не мають центрального опалення; 7) першочергове забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов. Позачергово забезпечуються житлом ветерани військової служби, які при звільненні з військової служби здали державним органам займане ними у військових містечках жиле приміщення та не були забезпечені іншим жилим приміщенням для постійного проживання та яким виповнилося 60 і більше років, а також сім`ям померлих ветеранів. 8) право на безоплатне отримання у власність займаного ними та членами їх сімей житла незалежно від розміру його загальної площі в будинках державного житлового фонду; 9) безоплатний проїзд і перевезення багажу ними та членами їх сімей при переїзді до вибраного місця проживання після звільнення з військової служби в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами України; 10) безоплатний проїзд (туди і назад) у межах України один раз на рік залізничним транспортом у купейному вагоні швидкого чи пасажирського потягу або водним чи автомобільним транспортом міжміського сполучення для лікування та відпочинку у санаторіях та будинках відпочинку; 11) безоплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту (за винятком таксі) за наявності посвідчення встановленого зразка, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - також електронного квитка, який видається на безоплатній основі, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських маршрутів у межах України; 12) право на першочергове придбання квитків на всі види транспорту; 13) використання чергової відпустки за місцем роботи у зручний для них час, а також отримання додаткової відпустки без збереження заробітної плати терміном до 14 календарних днів на рік; 14) право на щорічну відпустку повної тривалості до настання шестимісячного терміну безперервної роботи у перший рік роботи на даному підприємстві, в установі чи організації; 15) право переважного залишення на роботі, на яку вони були зараховані вперше після звільнення з військової служби, при скороченні чисельності або штату працівників; 16) переважне право на вступ до гаражних, садово-городніх, житлових та інших кооперативів.
За змістом статті 7 Закону № 203/98 вдови (вдівці) померлих (загиблих) ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранів служби цивільного захисту, ветеранів Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та члени їх сімей, які перебувають на їх утриманні, користуються пільгами, передбаченими пунктами 6 - 9 статті 6 цього Закону.
Пільги, передбачені пунктами 6 та 11 статті 6 цього Закону, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно з ч. 5 ст. 51 Бюджетного кодексу України при наданні пільг та здійсненні видатків з бюджету щодо їх виплати до членів сім`ї пільговика належать: дружина (чоловік), їхні неповнолітні діти (до 18 років); неодружені повнолітні діти, визнані інвалідами з дитинства І та II групи або інвалідами І групи; особа, яка проживає разом з інвалідом війни І групи та доглядає за ним, за умови що інвалід війни не перебуває у шлюбі; непрацездатні батьки; особа, яка знаходиться під опікою або піклуванням громадянина, який має право на пільги, та проживає разом з ним.
ОСОБА_1 є вдовою ОСОБА_4 , повторно не одружувалась, утримує дитину - інваліда з дитинства підгрупи "А", який 10.02.2024 став повнолітнім сином та отримав інвалідність 1 А групи, померлого ветерана військової служби, який за життя мав пільги з оплати послуг за користування житлом та житлово-комунальних послуг відповідно до Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.09.2018 № 760 затверджено Інструкцію про організацію роботи з оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та з інших соціальних питань, яка зареєстрована у Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2018р. за № 1152/32604.
Зазначена Інструкція визначає уповноважені структурні підрозділи як визначені МВС, ЦОВВ та Національною гвардією України структурні підрозділи, на які покладено функції з підготовки та подання до органів, які призначають пенсії, необхідних для призначення пенсій документів.
Відповідно до пп.1 п.1 Р II. Інструкції уповноважені структурні підрозділи видають довідки про право на пільги відповідно до Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" (додаток 2).
Наказом № 129 від 25.02.2019 Міністерства внутрішніх справ України визначено в Міністерстві внутрішніх справ України уповноваженим структурним підрозділом з підготовки та подання до органів Пенсійного фонду України документів для призначення (перерахунку) пенсій Департамент персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України з покладенням таких функцій на управління координації пенсійних та соціально-гуманітарних питань цього Департаменту.
Як встановлено судом, позивачка ОСОБА_1 з метою отримання довідки про право на пільги відповідно до Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист", як вдова ветерана органів внутрішніх справ звернулась до Державної установи "Територіальне Медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області".
Згідно з рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2023 року у справі № 520/8951/23 Державною установою "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області" листом від 21.12.2023 № 33/41-4047 надіслано заяву та копії документів за померлого пенсіонера (ветерана органів внутрішніх справ) МВС України, зареєстрованого по Харківській області для видачі довідки вдові на 50-відсоткову знижку по оплаті комунальних послуг відповідно до Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальних захист", а саме на ОСОБА_1 (за померлого чоловіка-пенсіонера - ОСОБА_4 ).
15.02.2024 ОСОБА_1 отримала лист Департаменту пенсійних питань та соціального захисту МВС України № 348\49-2024 від 05.01.2024 про відмову у наданні ОСОБА_1 довідки про право на пільги, як вдові ветерана органів внутрішніх справ.
Рішення про відмову мотивоване тим, що ОСОБА_4 посвідчення органів внутрішніх справ не видавалось, тим, що інвалідність ОСОБА_6 встановлена на строк до 01.01.2011 із датою чергового переогляду 04.12.2010, термін дії встановлення інвалідності закінчився 01.01.2011 та те, що причиною інвалідності ОСОБА_4 є травма, пов`язана з виконанням службових обов`язків, що не відповідає вимогам ст. 5 Закону України (виключний перелік - поранення, контузія, каліцтво, захворювання).
Суд зазначає, що згідно з Витягу із акту огляду МСЕК до довідки серії ХАР – 08 за № 014684 від 04.12.2009, інвалідність ОСОБА_4 встановлювалась на строк до 01.01.2011 з подальшим черговим переоглядом 04.12.2010.
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , коли встановлена група інвалідності ще діяла (не закінчилась). Саме з причини смерті ОСОБА_4 не пройшов подальший переогляд, оскільки помер.
Смерть – це незворотнє припинення функціональних процесів, що підтримують життя, який характеризується остаточним розривом узгодженості процесів життєдіяльності (харчування, дихання тощо) даного організму.
Отже, станом на день смерті ОСОБА_4 день чергового переогляду, 04.12.2010 не настав, встановлена група інвалідності не закінчилася та продовжувала існувати.
Відповідач у відзиві зазначає, що статус ветерана органів внутрішніх справ на період дії встановленої інвалідності, посвідчення не видавалось. При цьому жодних належних та допустимих доказів про це відповідач не надає.
Разом з цим відповідач у відзиві зазначає про відсутність підстав у померлого ОСОБА_4 для оформлення статусу ветерана органів внутрішніх справ. Підставою для відсутності відповідач зазначає – п. 2 ст. ст. 5 Закону № 203/98 - ветеранами органів внутрішніх справ – особи з інвалідністю 1 та 2 групи, інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, отриманих при виконанні службових обов`язків по охороні громадського порядку, боротьбі із злочинністю та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій.
Cуд зазначає, що померлий ОСОБА_4 набув статус ветерана органів внутрішніх справ за п. 3 ст. ст. 5 Закону № 203/98 - особа з інвалідністю 1 та 2 групи, інвалідність яких настала внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ і мають вислугу років військової служби і служби в органах внутрішніх справ 20 і більше років.
Наявність вислуги років у ОСОБА_4 більше 20 років відповідачем не заперечується. 
Так, травма - це пошкодження, з порушенням або без порушення, цілісності тканин, викликане будь-яким зовнішнім впливом: фізичним, механічним, хімічним та іншими.
ОСОБА_4 , перебуваючи у 1991 році на службі в органах внутрішніх справ при виконанні службових обов`язків отримав травму голови, що підтверджується документами, наданими суду, в тому числі і відповідачем.
Відповідно до Висновку за результатами перевірки фактів викладених у рапорті майора міліції ОСОБА_4 від 28.05.2008 за фактом отримання ним травми в період проходження служби при виконанні службових обов`язків, безпосередньо пов`язаних з охороною громадського порядку 18.03.1991.
Даним Висновком встановлено та визнано, що 18.03.1991 отримав травми в період проходження служби при виконанні службових обов`язків (копія в матеріалах справи).
Отже, в 1991 році в період проходження ОСОБА_4 служби при виконанні службових обов`язків він отримав травму. Після чого продовжував проходити службу в органах внутрішніх справ до 2008 року.
В 2008 році у зв`язку із погіршенням стану здоров`я ОСОБА_4 був направлений на військово-лікарську комісію госпіталя УМВСУ в Харківській області, де йому встановили діагноз про причинний зв`язок отриманої в 1991 році травми та як наслідок захворювання продовж подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ, яке і стало підставою для звільнення ОСОБА_4 в 2008 році.
Згідно з свідоцтвом про хворобу № 108 від 17.04.2008, військово-лікарська комісія госпіталя УМВСУ в Харківській області встановила діагноз ОСОБА_4 , в тому числі – наслідки черепно-мозкової травми (1991), посттравматична енцефалопатія з лікворно-венозною дистензією та вегето-судинними проявами.
У свідоцтві про хворобу № 108 від 17.04.2008 прописано: Захворювання ТАК, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ та підтверджує, ще у 18.03.1991 в період проходження служби в органах внутрішніх справ, при виконанні службових обов`язків ОСОБА_4 отримав травму голови, яка в подальшому стала наслідком розвинутого в процесі подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ захворювання, встановленого Випискою із акта огляду МСЕК до довідки серії ХАР – 08 за № 014684 - травма, да пов`язана з виконанням службових обов`язків та встановлений діагноз: Органічний розлад особистості ОПЗЧМТ струс головного мозку (1991).
Cуд зазначає, що наданим відповідачем Висновком за результатами перевірки фактів викладених у рапорті майора міліції ОСОБА_4 від 28.05.2008 встановлено: 29.04.2008 до ІОС УКЗ ГУМВС України в Харківській області звернувся черговий комендант ХНУВС майор міліції ОСОБА_4 з проханням провести службову перевірку за фактом отримання ним травм в період проходження служби при виконанні службових обов`язків, безпосередньо пов`язаних з охороною громадського порядку, громадської безпеки та боротьбою зі злочинністю 18.03.1991.
Отже, встановлений перевіркою факт отримання ОСОБА_4 травм в період проходження служби при виконанні службових обов`язків, безпосередньо пов`язаних з охороною громадського порядку, громадської безпеки та боротьбою зі злочинністю не спростований та дає підстави і для врахування п. 2 ст. 5 Закону № 203/98 – особи з інвалідністю 1 та 2 групи, інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, отриманих при виконанні службових обов`язків по охороні громадського порядку.
Крім того, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2023 року у справі № 520/8951/23, яке набрало законної сили, встановлено: "Після виходу на пенсію, з 2008 року та по 23.09.2010 ОСОБА_4 користувався всіма пільгами як інвалід 2 групи, ветеран органів внутрішніх справ, що підтверджується його посвідченням серія НОМЕР_4 , виданим Комінтернівським УПСЗН у м. Харкові.
Довідка 100X30704 про розмір грошового забезпечення 100X30704, виданою УМВСУ Державна Установа "Територіальне Медичне Об єднання МВС України в Харківській області" від 09.12.2021 № 33X41- 4459 також підтверджує статус ветерана Органів внутрішніх справ ОСОБА_4 та згідно Закону України від 05.04.2001 "Про статус ветеранів військової служби і ветеранів органів внутрішніх справ та їх соціальний захист" був ветераном служби, а значить мав право на визначені законом пільгами для них".
Ураховуючи викладене, суд зазначає, що ОСОБА_1 має законне право на отримання відповідних пільг, як вдова ветерана органів внутрішніх справ, а також член сім`ї ветерана органів внутрішніх справ, син ОСОБА_3 , особа з інвалідністю з дитинства, інвалід 1А групи відповідно Закону України "Про статус ветеранів військової служби і ветеранів органів внутрішніх справ та їх соціальний захист".
З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що відповідачем - Департаментом пенсійних питань та соціального захисту Міністерства внутрішніх справ при вирішенні питання щодо надання статусу вдови ветерана органів внутрішніх справ ОСОБА_1 та члена сім`ї ветерана органів внутрішніх справ неповнолітньому сину ОСОБА_3 не було враховано всі обставини та документи, що мають значення для розгляду даного питання.
Отже, дії відповідача Департаменту пенсійних питань та соціального захисту Міністерства внутрішніх справ щодо відмови у видачі довідок про право на пільги вдові ветерана органів внутрішніх справ ОСОБА_1 та члена сім`ї ветерана органів внутрішніх справ сину ОСОБА_3 , інваліду 1А групи є протиправними.
При цьому суд зазначає, що у позовній заяві позивачі просять суд визнати протиправними дії відповідача Департаменту пенсійних питань та соціального захисту Міністерства внутрішніх справ щодо відмови у видачі довідок та скасувати рішення від 05.01.2024 № 348/49-2024. Суд зазначає, що за наявності рішення суб`єкта владних повноважень, яке визнається судом протиправним, оскаржувані дії поглинається скасуванням прийнятого рішення, оскільки суб`єктом владних повноважень проявлено активну поведінку - прийнято рішення від 05.01.2024 № 348/49-2024 про відмову у видачі довідок.
Отже, з метою ефективного захисту прав позивачів суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення від 05.01.2024 № 348/49-2024 щодо відмови у видачі довідок про право на пільги вдові ветерана органів внутрішніх справ ОСОБА_1 та члена сім`ї ветерана органів внутрішніх справ сину ОСОБА_3 , інваліду 1А групи.
У задоволенні позовної вимоги про визнання протиправними дій Департаменту пенсійних питань та соціального захисту Міністерства внутрішніх справ щодо відмови у видачі довідок про право на пільги вдові ветерана органів внутрішніх справ ОСОБА_1 та члена сім`ї ветерана органів внутрішніх справ сину ОСОБА_3 , інваліду 1А груп суд відмовляє, оскаржувані дії поглинаються скасуванням прийнятого рішення.
З врахуванням наведеного та встановлених обставин у цій адміністративній справі, суд прийшов до висновку, що позивачі довели позовні вимоги в зазначеній частині, адже мають право на одержання довідки про право на пільги відповідно до Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист", тому належним способом захисту порушеного права буде саме зобов`язання Департаменту пенсійних питань та соціального захисту видати зазначену довідку.
Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди на користь позивачів, суд зазначає таке.
Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
У свою чергу відповідно до ч. 5 ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Зі змісту вказаної норми випливає, що у такому порядку розглядаються адміністративним судом вимоги про відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди. Основною умовою такого розгляду є те, щоб така вимога була заподіяна (похідною) протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин і якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.
Згідно ч.1 та ч.2 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
За приписами статті 1167 Цивільного кодексу України зазначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Таким чином, для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням, бездіяльністю або рішеннями заподіювача - суб`єкта владних повноважень, та вини останнього в її заподіянні.
Крім того, при заявлені вимоги про відшкодування моральної (немайнової) шкоди позивачами має бути зазначено, в чому полягає шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачам, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації.
Пунктом 3 Постанови Пленум Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 № 4 (далі - Постанова) встановлено, що під моральною шкодою треба розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Пунктами 4,5 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Втім позивачами не доведено суду факту причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та спричиненням моральної шкоди, оскільки суду не надано жодних доказів завдання позивачам фізичного болю, душевних страждань або приниження репутації фізичної особи, тощо.
Сам по собі факт неприйняття позитивного рішення відповідачем за заявою позивача не може слугувати самостійною підставою для стягнення моральної шкоди.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Оскільки позивачі звільнені від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту пенсійних питань та соціального захисту від 05.01.2024 № 348/49-2024 щодо відмови у видачі довідки про право на пільги вдові ветерана органів внутрішніх справ ОСОБА_1 та члена сім`ї ветерана органів внутрішніх справ сину ОСОБА_3 .
Зобов`язати Департамент пенсійних питань та соціального захисту Міністерства внутрішніх справ (місцезнаходження: м. Київ, вул. Богомольця, буд. № 10, код ЄДРПОУ: 00032684) видати довідку про право на пільги вдові ветерана органів внутрішніх справ ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) та члена сім`ї ветерана органів внутрішніх справ сину ОСОБА_3 місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 ), відповідно до Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" від 24 березня 1998 року № 203/98.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Басай О.В.