ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/5771/25  Номер провадження 22-ц/814/1234/26	Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Чумак О.В.,
суддів Дряниці Ю.В., Панченка О.О., 
за участю секретаря Чемерис А.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області
на рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 жовтня 2025 року (повний текст рішення виготовлено 20 жовтня 2025 року)
у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 31 березня 2016 року між нею, ОСОБА_1 , та ПрАТ «Полтавський турбомеханічний завод» укладено договір купівлі-продажу з розстрочкою платежу. Відповідно до умов договору продавець передає у власність, а покупець приймає у власність квартиру АДРЕСА_1 . 29 січня 2024 року вона здійснила останній платіж по вище зазначеному Договору. Однак не змогла оформити своє право власності у зв`язку з накладеним арештом на вказану квартиру. Ухвалою Київського районного суду від 07 березня 2025 року у справі № 552/3676/24 скасовані накладені арешти та заборону вчиняти реєстраційні дії щодо державної реєстрації речових прав на житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 .
Під час виконання ухвали про скасування арешту на житлове приміщення (квартиру), яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 дізналася від державного реєстратора про накладення податкової застави на нерухоме майно та включення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі Акту опису майна № 16/16-31-13-05-18, виданого Головним управлінням ДПС у Полтавській області 29.10.2024 р., запису про обтяження №59476987 від 01.11.2024 року.
Позивач звернулася до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області із заявою про припинення податкової застави нерухомого майна та вчинення дій щодо виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно обтяжень, однак їй було відмовлено.
Просила визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Полтавській області про податкову заставу нерухомого майна, яка включена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі Акту опису майна № 16/16-31-13-05-18 від 29.10.2024 р., виданого Головним управлінням ДПС у Полтавській області, зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, запис про обтяження № 59476987 від 01.11.2024 року, а саме на житлове приміщення (квартиру), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 826650153101). Зобов`язати Головне управління ДПС у Полтавській області виключити з Державного реєстру обтяжень нерухомого майна реєстраційний запис щодо встановлення обтяження від 01.11.2024 року, індексний номер запису 59476987, вчинений на підставі Акту опису майна №16/16-31-13-05-18 від 29.10.2024 року, виданий Головним управлінням ДПС у Полтавській області, а саме на житлове приміщення (квартиру), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 826650153101). Вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16 жовтня 2025 року визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС у Полтавській області про податкову заставу нерухомого майна, яка включена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі Акту опису майна №16/16-31-13-05-18 від 29.10.2024 року, виданого Головним управлінням ДПС у Полтавській області, зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, запис про обтяження №59476987 від 01.11.2024 року, а саме на житлове приміщення (квартиру), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 826650153101). 
Зобов`язано Головне управління ДПС у Полтавській області виключити з Державного реєстру обтяжень нерухомого майна реєстраційний запис щодо встановлення обтяження від 01.11.2024 року, індексний номер запису 59476987, вчинений на підставі Акту опису майна №16/16-31-13-05-18 від 29.10.2024 року, виданий Головним управлінням ДПС у Полтавській області, а саме на житлове приміщення (квартиру), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 826650153101).
Стягнуто з Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 1 211 грн. 20 коп.

З цим рішенням не погодилося Головне управління ДПС у Полтавській області та оскаржило його в апеляційному порядку. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно спірна квартира належить ПрАТ «Полтавський турбомеханічний завод». Податковий борг безпосередньо рахується за АТ «ПТМЗ» починаючи з 22.04.2024 по теперішній час. У зв`язку з зазначеним ГУ ДПС у Полтавській області прийнято рішення про опис майна у податкову заставу. На момент розгляду справи та вчинення рішення відсутні підстави звільнення майна платника з податкової застави.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 – адвокат Пістряк М.С. посилаючись на законність та обґрунтованість суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що під час виконання ухвали про скасування арешту на житлове приміщення (квартиру), яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 дізналася від державного реєстратора про накладення податкової застави на нерухоме майно та включення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі Акту опису майна № 16/16-31-13-05-18, виданого Головним управлінням ДПС у Полтавській області 29.10.2024 р., запису про обтяження №59476987 від 01.11.2024 року.
22 квітня 2025 року позивач звернувся до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області із заявою про припинення податкової застави нерухомого майна та вчинення дій щодо виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно обтяжень.
Проте, як вбачається з повідомлення про результати розгляду звернення від 08 травня 2025 року №152/М/16-31-13-05-07 ГУ ДПС у Полтавській області було відмовлено ОСОБА_1 у припиненні податкової застави нерухомого майна та вчинення дій щодо виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно обтяжень. Також державним реєстратором згідно рішення про зупинення розгляду заяви №79156361 від 28 травня 2025 року, було призупинено реєстрацію права власності у зв`язку з наявністю запису про обтяження №59476987, вид обтяження; податкова застава від 01.11.2024 року. Для усунення обставини необхідно надати згоду контролюючого органу на відчуження об`єкта нерухомості.
Крім того, судом встановлено, що 31 березня 2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Полтавський турбомеханічний завод» було укладено договір купівлі-продажу з розстрочкою платежу (а.с.17-23).
Згідно пункту 1.1. вказаного договору, продавець передає у власність, а покупець приймає у власність квартиру АДРЕСА_1 .
Дана квартира належить ПАТ «Полтавський турбомеханічний завод» на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 , виданого Реєстраційною службою Полтавського міського управління юстиції Полтавської області від 06 січня 2016 року, про що зазначено в пункті 1.3. Договору.
Згідно пункту 1.7. Договору, квартира була передана продавцем покупцеві в користування, що підтверджується актом прийому-передачі від 31 березня 2016 року.
Згідно пункту 2.1. Договору, продавець продав квартиру з розстрочкою платежу до 31 грудня 2025 року.
Згідно пункту 2.2. Договору, вартість квартири становить 1 363 094 грн.
Згідно пункту 4.1. Договору, право власності на предмет договору виникає у покупця з моменту державної реєстрації права на предмет договору в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, виключно за умови повної оплати вартості квартири.
20 лютого 2024 року позивач звернулася з листом до ПАТ «Полтавський турбомеханічний завод» з проханням провести державну реєстрацію речових прав на квартиру АДРЕСА_1 .
Проте, листом АТ «Полтавський турбомеханічний завод» від 27 лютого 2024 року за вих.№12/16-000207 на звернення ОСОБА_1 щодо проведення державної реєстрації права власності на предмет Договору купівлі-продажу з розстрочкою платежу від 31 березня 2016 року повідомлено, що в рамках розгляду кримінальної справи №62022000000000459, на виконання судового рішення про арешт корпоративних прав від 22 грудня 2022 року №757/36605/22-к Печерського районного суду м.Києва було внесено відповідну заборону до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. На підставі цього, АТ «Полтавський турбомеханічний завод» не має можливості виконати умови зазначеного Договору купівлі - продажу з розстрочкою платежу від 31 березня 2016 року, а саме: провести державну реєстрацію зміни прав власності на квартиру. АТ «Полтавський турбомеханічний завод» не заперечує проти здійснення відповідних реєстраційних дій та підтверджує виконання вимог зазначеного договору ОСОБА_1 в повному обсязі.
Як вбачається з довідки, виданої 30 травня 2025 року ПАТ «Полтавський турбомеханічний завод», ОСОБА_1 29 січня 2024 року здійснила останній платіж по вище зазначеному договору та сплатила повністю вартість вказаної квартири.
Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 08 листопада 2022 року у справі 757/29869/22-к накладено арешт у кримінальному провадженні № 62022000000000459 на рухоме майно ПрАТ «Полтавський турбомеханічний завод», в тому числі на житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 05 грудня 2024 року по справі № 552/1418/24 встановлено вищевказані обставини, що підставою для звернення ОСОБА_1 є неможливість оформити право власності на зазначену вище квартиру саме у зв`язку з накладенням на неї арешту у кримінальному провадженні. Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 08 листопада 2022 року Печерським районним судом м.Києва у справі 757/29869/22-к накладено арешт у кримінальному провадженні №62022000000000459 на нерухоме майно ПрАТ «Полтавський турбомеханічний завод», в тому числі на житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.
Арешт, який накладається ухвалою від 08 листопада 2022 року, Печерським районним судом м.Києва у справі № 757/29869/22-к на житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , скасовано ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 09 січня 2025 року, справа № 552/3676/24 провадження, № 1-кп/552/387/25 та арешт, який накладається ухвалою від 19 липня 2023 року Печерським районним судом м.Києва у справі № 757/30458/23-к на житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 826650153101), скасовано ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 07 березня 2025 року справа № 552/3676/24 провадження № 1-кп/552/387/25.
Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 07 березня 2025 р. справа №552/3676/24 провадження № 1-кп/552/387/25 скасовано накладену ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08 листопада 2022р. № 757/29869/22-к та ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 07 березня 2025р. справа №552/3676/24 провадження №1-кп/552/387/25 скасовано накладену ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 19 липня 2023 р. №757/30458/23-к заборону державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (в тому числі, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській міській, районним у місті Києві державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», сервісним центрам МВС України) вчиняти реєстраційні дії щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме та рухоме майно ПрАТ «Полтавський турбомеханічний завод»(ЄДРПОУ 00110792), а саме: - на житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 826650153101).
На підстав вищевикладеного державним реєстратором було припинено арешт нерухомого майна, про що видано Витяг з державного реєстру (індексний номер витягу: 422789272 від 15.04.2025 року та повідомлено, що житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 826650153101) передано у податкову заставу із забороною відчуження в порядку черговості розгляду заявок. Суб`єкт обтяження: ПрАТ «Полтавський турбомеханічний завод», код ЄДРПОУ001Ю792, який знаходиться на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Полтавській області, за яким обліковується податковий борг.

Згідно із частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Згідно із частиною 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).
Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного «панування» власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпорядження розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна.
Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Пунктом 87.2 статті 87 ПК України передбачено, що джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.
Відповідно до пункту 88.1 статті 88 ПК України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.
Згідно з підпунктом 14.1.155 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкова застава - це спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. У разі невиконання платником податків грошового зобов`язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення у порядку, визначеному цим Кодексом, звертає стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави.
Пунктом 89.2 статті 89 ПК України з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.
Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису відповідно до пункту 89.3 статті 89 ПК України.
У статті 93 ПК України визначено підстави звільнення майна з податкової застави.
Згідно з пунктом 93.4 статті 93 ПК України у разі продажу майна, що перебуває у податковій заставі, відповідно до статті 95 цього Кодексу таке майно звільняється з податкової застави (із внесенням змін до відповідних державних реєстрів) з дня отримання контролюючим органом підтвердження про надходження коштів до бюджету від такого продажу.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у ряді рішень зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що міститься в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.
У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.
У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу», враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.
Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.
Тоді як стаття 1 Першого протоколу покладає на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовної діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.
З матеріалів справи вбачається, що позивачка набула право власності на спірне майно в результаті укладення правочину із юридичною особою, яка є податковим боржником.
Правочин, на підставі якого ОСОБА_1 набула право власності на спірну квартиру, не оспорений, а отже наразі є дійсним. При цьому квартири АДРЕСА_1 ПАТ «Полтавський турбомеханічний завод» була передана та відповідно прийнята в користування ОСОБА_1 31 березня 2016 року, а умови договору щодо її оплати виконані позивачкою в повному обсязі 29 січня 2024 року. Однак вчинити реєстраційні дії щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме вона не змогла у зв`язку з накладеним арештом у кримінальному провадженні.
Колегія суддів звертає увагу, що податкову вимогу по ПрАТ «ПТМЗ» було сформовано 31.05.2024, а податкова застава накладена 01.11.2024, тобто після укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , її передачі ОСОБА_1 та повного виконання умов договору.

При цьому, ОСОБА_1 не є боржником зі сплати податків, правомірно придбала спірну квартиру, а тому на неї не може бути покладено тягар погашення заборгованості зі сплати податків ПрАТ «Полтавський турбомеханічний завод».
Враховуючи, що податкова застава не пов`язана з особою позивачки, стосується майна, яке придбано на підставі чинного правочину, та порушує права власника на розпорядження цим майном, суд першої інстанцій дійшли правильного висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог та припинення податкової застави спірного нерухомого майна.
Посилання в апеляційній скарзі на статтю 93 ПК України колегія суддів відхиляє з огляду на те, що ці положення ПК України встановлюють підстави лише для звільнення з податкової застави майна боржника, яким позивачка у розглядуваній справі не є.
Водночас податкова застава поширюється виключно на майно платника податків, який має податковий борг, у той час, на позивачку як на нового власника майна, що правомірно придбала спірне майно, не переходять обов`язки ПрАТ «Полтавський турбомеханічний завод» щодо погашення заборгованості зі сплати податків, що не спростовано відповідачем.
Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 464/3242/20, від 24 січня 2024 року у справі, № 569/9806/21, від 06 лютого 2024 року у cправі № 914/2901/21, від 11 березня 2024 року у справі № 295/429/23, від 11 вересня 2025 року у справі № 490/6497/24.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи. Рішення суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні. 
Зважаючи на наведене апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється при розгляді цієї апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області – залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 жовтня 2025 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 16 квітня 2026 року.

Головуючий суддя       О.В. Чумак 

Судді    Ю.В. Дряниця

О.О. Панченко