ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

адреса юридична: вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36000, адреса для листування: вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36607, тел. (0532) 61 04 21, E-mail inbox@pl.arbitr.gov.ua, https://pl.arbitr.gov.ua/sud5018/
Код ЄДРПОУ 03500004

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2026 Справа № 917/2148/25 
м. Полтава
Господарський суд Полтавської області у складі судді Пушка І.І., за участю секретаря судового засідання Сілаєвої О. Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовною заявою ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ХДС-ТРЕЙД" (код ЄДРПОУ 32017146, адреса: вул. В`ячеслава Чорновола, 18, м. Полтава, 36039)
про зобов`язання вчинити дії.
представники сторін:
від позивача: ОСОБА_1 (особисто), Сліпченко Ю. А.,
від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ. Розглядається позовна заява ОСОБА_1 (позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ХДС-ТРЕЙД» (відповідач, Товариство) про зобов`язання вчинити дії, а саме надати копії документів, які стосуються господарської діяльності відповідача за період з 28.09.2020 по 06.03.2024 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є учасником ТОВ «ХДС-ТРЕЙД» (відповідача) як господарського товариства, а також на те, що ним 06.03.2024 на офіційну електронну адресу відповідача була направлена вимога про надання інформації та документів відповідно до ст. 43 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», яка була залишена відповідачем без відповіді, чим порушені права позивача як учасника Товариства.
Процесуальні дії суду.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.11.2025 для розгляду даної справи визначено суддю Пушка І.І.
Згідно з ухвалою від 21.11.2025 суд залишив позовну заяву без руху, встановив позивачу строк для усунення недоліків - не пізніше 3 днів з моменту вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
24.11.2025 суд отримав від позивача заяву про усунення недоліків (вх. № 15091).
Ухвалою від 25.11.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначив підготовче засідання у справі на 09.12.2025. Цією ж ухвалою суд встановив процесуальні строки: відповідачу для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду, та для подання заперечень - до 3 днів з дати отримання від позивача відповіді на відзив; позивачу для подання відповіді на відзив - 5 днів з моменту отримання відзиву.
Суд належним чином виконав обов`язок щодо повідомлення сторін про розгляд справи шляхом надіслання ухвал про прийняття позовної заяви до розгляду та подальші ухвали про процесуальні дії суду в електронній формі до Електронного кабінету позивача, засобами поштового зв`язку на юридичну адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Ухвали суду, зокрема, від 25.11.2025 про прийняття позовної заяви до розгляду, відкладення підготовчого засідання від 09.12.2025, призначення судового засідання з розгляду справи по суті від 09.02.2026, які направлялась відповідачу поштою на юридичну адресу, були повернуті органом зв`язку як неотримані адресатом.
Відповідно до ч.7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.
У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Верховний Суд звертав увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18), постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19 та від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-6).
Отримання поштової кореспонденції залежить від волевиявлення юридичної особи і на неї, як на суб`єкта господарської діяльності покладається обов`язок належної організації отримання поштової кореспонденції пов`язаної із здійснюваною господарською діяльністю. Крім того, у постановах Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17, від 24.07.2018 № 906/587/17 зроблено висновок, що сам факт не отримання адресатом кореспонденції яка надсилалась на належну адресу та повернулась у зв`язку з нетриманням її адресатом не зумовлено об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу.
Всі ухвали суду у справі № 917/2148/25, в яких відображався хід розгляду справи були оприлюднені в Державному реєстрі судових рішень.
На офіційному сайті Господарського суду Полтавської області суд неодноразово (09.12.2025, 29.01.2026, 13.02.2026) розміщував відповідні оголошення про розгляд цієї справи.
Отже, сторони про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.
16.02.2026 від представника відповідача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи (вх. № 1999), яка задоволена судом.
04.03.2026 представником відповідача через систему «Електронний суд» подана заява про вступ у справу як представника (вх. № 2882), яка задоволена судом.
Окрім цього, в заяві від 04.03.2026 відповідачем заявлене клопотання про відкладення засідання на іншу дату в зв`язку з зайнятістю представника в іншому засіданні, а саме у господарській справі № 917/1730/25 05.03.2025 о 10:30 (суддя Пушко І.І.).
Розглянувши клопотання відповідача про відкладення судового засідання суд не вбачає підстав для його задоволення з огляду на таке.
За змістом п. 2 ч.3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.
При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
У випадку нез`явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв`язку з відсутністю його представника (з причин, пов`язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.).
При цьому, господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника.
Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах.
Таким чином, друга неявка відповідача у судове засідання не зумовлює підстав для його відкладення згідно з приписами п. 2 ч.3 ст. 202 ГПК України.
Окрім цього, представником відповідача не надано доказів фактичної участі Воронцової А.А. 05.03.2025 о 10:30 у справі № 917/1730/25 як представника, додана до заяви про відкладення копія договору про надання правничої допомоги від 09.02.2026 № 09/02-26 з ТОВ «ХДС-ТРЕЙД» не містить підпису самого адвоката (Воронцової А.А.). 
Враховуючи, що це друга неявка представника відповідача в судове засідання (перша неявка мала місце 29.01.2026), судом відхиляється заявлене ним клопотання про відкладення.
Інших заяв чи клопотань від сторін не надходило.
Відповідач відзив на позов не надав.
Відповідно до ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини.
Відповідно до п.1.1. Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «ХДС-ТРЕЙД» (відповідача), затвердженого протоколом загальних зборів засновників від 28 вересня 2020 року (далі - Статут, а.с.7-15), позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) є одним із учасників Товариства (відповідача).
Як свідчить зміст п.3.2 Статуту, розмір частки позивача у статутному фонді Товариства (відповідача) складає 49%.
Зазначені вище обставини підтверджуються копією Статуту, доданою до позовної заяви, а також відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на момент подання позову (а.с.24).
Пунктом 6.2 Статуту передбачено, що учасники Товариства мають право отримувати інформацію про господарську діяльність товариства, знайомитися з річними балансами, звітами, протоколами зборів.
06.03.2024 позивачем на офіційну електронну пошту відповідача (intex-pl@ukr.net), електронна адреса якої зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «ХДС-ТРЕЙД» (відповідача), була направлено в електронній формі лист з вимогою про надання інформації та документів, що стосуються господарської діяльності відповідача (а.с.16). 
Вищевказана вимога про надання інформації та документів була підписана електронним підписом позивача 06.03.2024, про що свідчить копія протоколу створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису (а.с.31).
Позивач у своєму листі, направленому на електронну адресу відповідача intex-pl@ukr.net, зокрема, вимагав у відповідача надати інформацію про господарську діяльність Товариство з обмеженою відповідальністю «ХДС-ТРЕЙД» за період 28.09.2020 року по 06.03.2024, а саме інформацію про господарські договори, укладені Товариством з обмеженою відповідальністю «ХДС-ТРЕЙД» за даний період та про контрагентів та істотні умови даних договорів (предмет, ціна, строки), про отримані та витрачені Товариство з обмеженою відповідальністю «ХДС-ТРЕЙД» грошові кошти за зазначений період, про сплачені податки, про перелік орендарів, що орендують приміщення за адресою: м. Полтава, вул. В`ячеслава Чорновола, 18 та про розміри орендних ставок за вищенаведений період; надати для ознайомлення річні баланси та звіти за період 2020-2023 років.
Факт направлення позивачем 06.03.2024 зазначеного вище листа з вимогою про надання інформації та документів, що стосуються господарської діяльності відповідача на електронну адресу відповідача intex-pl@ukr.net підтверджується роздруківкою відповідного електронного листа та письмовою копією листа з вимогою як додатка до нього (а.с.16-17).
Згідно з приписами Закону «Про електронні довірчі послуги» використання електронного підпису, який відповідає вимогам до кваліфікованого електронного підпису, дозволяє забезпечити електронну ідентифікацію підписувача і гарантує цілісність підписаних даних, а також має презумпцію відповідності особистому підпису (статті 14, 18, 23 Закону).
Судом приймається до уваги, що зазначена вище інформація в електронній формі, яка містить дані про обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є електронним доказом за визначенням, яке наведене в ч.1 ст.96 ГПК України.
Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом (ч.3 ст.96 ГПК України).
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 15.07.2022 у справі №914/1003/21 зазначив, що на відміну від електронного документа, електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Таким чином, повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою, є електронним доказом.
Сам лист електронної пошти є таким, що містить відомості про факт відправлення повідомлення із відповідної електронної адреси, час відправлення, адресатів листа - осіб, до відома яких було доведено таке повідомлення тощо. У випадку, якщо позивач подає позов у паперовій формі, то електронний лист може бути наданий суду у вигляді відповідної роздруківки. Така роздруківка електронного листа та додатків до нього є паперовою копією електронного доказу ( п.п.72-73 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.07.2022 у справі №914/1003/21).
Відповідно до правової позиції, викладеній в п.36 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 по справі №916/3027/21, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. Наведений висновок є усталеним у судовій практиці (наприклад, його наведено у постановах Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі N 922/51/20, від 15 липня 2022 року у справі N 914/1003/21, від 03 серпня 2022 року у справі № 910/5408/21).
Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (ч.5 ст.96 ГПК України).
Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в п.66 постанови від 03 серпня 2022 року у справі № 910/5408/21 сформульована правова позиція щодо презумпції цілісності (достовірності) електронних доказів, що означає, що доказ вважається цілісним (достовірним), поки інша сторона цього не спростує.
Відповідач не висловив заперечень щодо відповідності змісту письмової копії електронного листа позивача від 06.03.2024, доданої до позову, тій фактичній інформації, яка міститься у відповідному електронному листі; у суду також відсутні підстави ставити під сумнів відповідність оригіналу поданої письмової копії електронного доказу.
З урахуванням викладеного, суд вважає доведеним належним чином факт направлення позивачем на офіційну електронну поштову адресу відповідача 06.03.2024 електронного листа з вимогою про надання інформації та документів, що стосуються господарської діяльності відповідача.
Відповідачем не надані докази надання відповіді на вказаний вище лист та докази надання позивачу витребуваної у нього інформації та документів.
Стосовно вирішення питання про юрисдикцію (підвідомчість) справи судом приймається до уваги наступне.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України, до юрисдикції господарських судів віднесені, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.
Відповідно до ч.1 ст.96-1 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України, права учасників юридичних осіб (корпоративні права) - це сукупність правомочностей, що належать особі як учаснику (засновнику, акціонеру, пайовику) юридичної особи відповідно до закону та установчих документів товариства.
Корпоративні права набуваються особою з моменту набуття права власності на частку (акцію, пай або інший об`єкт цивільних прав, що засвідчує участь особи в юридичній особі) у статутному капіталі юридичної особи (ч.2 ст.96-1 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦК України товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. 
Господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками (ч.1 ст.113 ЦК України).
Господарські товариства можуть бути створені у формі повного товариства, командитного товариства, товариства з обмеженою або додатковою відповідальністю, акціонерного товариства (ч.2 ст.113 ЦК України).
За таких обставин, спірні правовідносини виникли з корпоративних відносин між позивачем як учасником товариства та відповідачем (товариством з обмеженою відповідальністю), а тому спір підлягає розгляду господарським судом.
Під час розгляду по суті заявлених позовних вимог судом приймається до уваги наступне.
Учасники (засновники, акціонери, пайовики) юридичної особи мають право у порядку, встановленому установчим документом та законом, одержувати інформацію про діяльність юридичної особи у порядку, встановленому установчим документом (п.5 ч.3 ст.96-1 ЦК України).
Аналогічна за змістом норма щодо права учасника господарського товариства на отримання інформації про діяльність товариства викладена в п.5 ч.1 ст.116 ЦК України.
Правовий статус товариств з обмеженою відповідальністю та товариств з додатковою відповідальністю порядок їх створення, діяльності та припинення, права та обов`язки їх учасників визначаються також Законом України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» від 6 лютого 2018 року № 2275-VIII (далі - Закон № 2275-VIII).
Пунктом 2 ч.1 ст.5 Закону № 2275-VIII передбачено, що учасники товариства, серед інших прав, мають право отримувати інформацію про господарську діяльність товариства.
Частиною першою статті 43 вказаного Закону визначено, що товариство зобов`язано зберігати такі документи: 1) протокол зборів засновників товариства (рішення одноосібного засновника); 2) статут товариства та зміни до статуту; 3) протоколи загальних зборів учасників; 4) документи товариства, що регулюють діяльність органів товариства, та зміни до них; 5) положення про філії (представництва) товариства у разі їх створення (відкриття); 6) протоколи засідань наглядової ради товариства та колегіального виконавчого органу товариства, накази і розпорядження виконавчого органу товариства; 7) аудиторські висновки та результати надання інших аудиторських послуг; 8) річну фінансову звітність; 9) документи звітності, що подаються відповідним державним органам; 10) документи, пов`язані з випуском емісійних цінних паперів; 11) інші документи, передбачені законодавством, статутом товариства, рішеннями загальних зборів учасників, наглядової ради та виконавчого органу товариства; 12) документи, що підтверджують права товариства на майно; 13) документи бухгалтерського обліку.
Відповідно до частини четвертої статті 43 Закону № 2275-VIII товариство забезпечує кожному учаснику (його представнику) доступ до документів, визначених частиною першою цієї статті.
Згідно з частиною п`ятою статті 43 Закону України № 2275-VIII протягом 10 днів з дня надходження письмової вимоги учасника товариства виконавчий орган товариства зобов`язаний надати такому учаснику копії відповідних документів, визначених частиною першою цієї статті. За підготовку копій документів товариство може встановлювати плату, розмір якої не може перевищувати розмір витрат на виготовлення копій документів та витрат, пов`язаних з пересиланням документів поштою.
Відповідно до правової позиції, викладеної в п.п.38-40 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13 червня 2024 року у справі № 906/211/23, одержання учасником господарського товариства інформації про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом та законом, є необхідним для реалізації таким учасником своїх корпоративних прав, зокрема, правомочностей на участь в управлінні господарською організацію.
Відтак внаслідок невиконання господарським товариством свого обов`язку з надання учаснику господарського товариства на його вимогу інформації про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом та законом, можуть бути визнані порушеними як право учасника товариства на інформацію, так і його корпоративні права.
Такої ж позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 21.01.2020 у справі № 906/157/19, від 03.12.2020 у справі № 910/13808/19, від 24.12.2020 у справі № 911/73/20.
Відповідно до визначення, яке наведене в ст.1 Закону України «Про інформацію» № 2657-XII, документ - матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі; інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.
Документи (річні баланси та звіти), вимоги про надання яких були викладені позивачем в листі від запитувані позивачем у вимозі від 06.03.2024, відповідають наведеному в статті 43 Закону № 2275-VIII переліку, а витребувана позивачем інформація стосувалася виключно господарської діяльності відповідача.
Надання інформації про господарську діяльність Товариства учаснику на його вимогу передбачено як п. 2 ч.1 ст.5 Закону № 2275-VIII, так і п.6.2 Статуту відповідача.
Верховним Судом у постановах від 03 грудня 2020 року у справі № 910/13808/19, від 13 червня 2024 року у справі № 906/211/23 була викладена правова позиція щодо правомірності вимог учасника товариства про надання йому інформації та документів, що свідчать про продаж, надання в оренду майна товариства, засвідчених копій відповідних договорів та платіжних документів, які стосуються господарської діяльності товариства.
Враховуючи викладене, суд констатує, що відповідачем протиправно не були надані на вимогу позивача витребувані ним документи та інформація, що стосуються господарської діяльності Товариства, в порушення норм Закону № 2275-VIII та Статуту відповідача
Встановлення факту, що товариство не виконало свій обов`язок з надання відповідної інформації на вимогу позивача, з врахуванням того, що надання визначених позивачем документів є обов`язком товариства у відповідності до приписів статей 5, 43 Закону № 2275-VIII та положень статуту Товариства, є підставою для висновку, що ненадання відповідачем запитуваної учасником товариства інформації (ненадання копій відповідних документів) порушує права та законні інтереси позивача як учасника Товариства та свідчить про наявність підстав для захисту порушених права позивача (відповідна правова позиція викладена в п.44 постанови Верховного Суду від 13 червня 2024 року у справі № 906/211/23).
У п.4 ч.3 ст. 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.
Згідно з частинами 3, 4 ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.3 ст.74 ГПК України).
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
В процесі розгляду справи судом було прийнято, досліджено та надано оцінку всім наявним в матеріалах справи доказам, надано можливість сторонам обґрунтувати свої правові позиції щодо позову.
З урахуванням обставин справи, встановлених судом, заявлені позовні вимоги визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Розподіл судових витрат.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при укладенні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Витрати зі сплати судового збору за розгляд позову в розмірі 2422,40 грн, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача.
Згідно з частинами 1, 3 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 126 ГПК України визначено, що втрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових втрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
В позовній заяві позивач зазначив, що очікує понести витрати на професійну правничу допомогу, надану адвокатом в розмірі 5000,00 грн, які він просить покласти на відповідача.
На підтвердження своєї вимоги позивач надав суду копії наступних документів: Договору про надання правової допомоги від 11.11.2025, укладеного між ОСОБА_1 та «Адвокатським бюро Юрія Сліпченка», ордеру на надання правничої допомоги від 24.11.2025 № 1351542, платіжної інструкції від 19.11.2025.
Відповідно до частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Суд встановив, що 11.11.2025 року позивач та «Адвокатське бюро Юрія Сліпченка» уклали Договір про надання правової допомоги (далі - Договір).
Суд вважає заявлений розмір вартості витрат на правничу допомогу співмірним до обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг), оскільки згідно з Договору вбачається, що адвокатським бюро були надані послуги, що були пов`язані з розглядом даної справи і полягали у вивченні та аналізі документів, що підтверджують наявність спору, чинного законодавства України, яким врегульовані спірні правовідносини та процесуальні підстави для проведення позовної роботи в інтересах Клієнта, судової практики Верховного Суду, а також підготовку позовної заяви, представництво клієнта та ведення справи в до Господарському суді Полтавської області в процесуальному статусі позивача.
Згідно з п. 1.1. Договору сторони дійшли згоди, що за надання послуг з представництва інтересів позивача по даній справі, останній сплачує Адвокатському бюро гонорар у розмірі 5 000,00 грн.
Отже, вартість наданих адвокатом послуг визначена сторонами у фіксованому розмірі 5 000,00 грн. 
Згідно з платіжною інструкцією від 19.11.2025 гонорар був сплачений позивачем.
За таких обставин, позивачем доведено належними доказами факт понесення витрат, що пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у даній справі, на загальну суму 5 000,00грн.
Відповідно до Постанови ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Частинами 5, 6 статті 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідачем клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката або інших заперечень щодо неспівмірності заявлених витрат, пов`язаних з розглядом справи, не заявлялось. 
В контексті викладеного, виходячи із загальних засад законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, який відповідає вищевказаним критеріям, у даній справі, за представництво інтересів позивача, складає 5000 грн, які відповідно до приписів п.3 ч. 4 ст. 129 ГПК України належить покласти на відповідача.
Керуючись ст. 129, 232, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити повністю.
2. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «ХДС-ТРЕЙД» (36039, м. Полтава, вул. Вячеслава Чорновола, буд.18, код ЄДРПОУ 32017146) надати учаснику товариства ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) завірені підписом уповноваженої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «ХДС-ТРЕЙД» копії документів: річні баланси та звіти за період 2020-2023 років; інформацію про господарську діяльність Товариства з обмеженою відповідальністю «ХДС-ТРЕЙД» за період з 28.09.2020 року по 06.03.2024 року за підписом уповноваженої особи Товариство з обмеженою відповідальністю «ХДС-ТРЕЙД», а саме інформацію про господарські договори укладені Товариством з обмеженою відповідальністю «ХДС-ТРЕЙД» за даний період та про контрагентів та істотні умови даних договорів (предмет, ціна, строки), про отримані та витрачені Товариством з обмеженою відповідальністю «ХДС-ТРЕЙД» грошові кошти за зазначений період, про сплачені податки, про перелік орендарів, що орендують приміщення за адресою: м. Полтава, вул. Вячеслава Чорновола, 18 та про розміри орендних ставок за вищенаведений період.
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ХДС-ТРЕЙД" (код ЄДРПОУ 32017146, адреса: вул. В`ячеслава Чорновола, 18, м. Полтава, 36039) на користь ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) - 2422,40 судового збору; 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
4. Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.
Повний текст рішення складений та підписаний 06.03.26.
Згідно із ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено до Східного апеляційного господарського суду в порядку та строки, встановлені статтями 256 - 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя І.І. Пушко