МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 квітня 2026 р.  	№ 400/5882/25 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами загального позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу
за позовом	ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОНТРАКТ-Н», , 	
до відповідача	Головного управління ДПС у Миколаївській області, , 	
про	визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 22.12.2021 № 1153214290707, від 22.12.2021 № 1153414290707, від 22.12.2021 № 1153614290707,	

ВСТАНОВИВ:

06 червня 2025 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОНТРАКТ-Н» (далі – позивач) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі – відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень:
від 22.12.2021 № 1153214290707 про застосування до позивача штрафних санкцій на суму 425395,02 грн за порушення п. 1, п. 2, п. 12 ст. 3 ЗУ від 06.07.1995 № 265/95-ВР;
від 22.12.2021 № 1153414290707 про застосування до позивача адміністративного штрафу на суму 250000,00 грн за порушення ст. 15 ЗУ від 19.12.1995 № 481/95-ВР;
від 22.12.2021 № 1153614290707 про застосування до позивача адміністративного штрафу на суму 140000,00 грн за порушення п.п. 230.1.2. п. 230.1 ст. 230 ПК України.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що усі оскаржувані ним податкові повідомлення-рішення (далі – ППР) відповідач склав за результатом проведеної 29.11.2021 фактичної перевірки автозаправної станції (далі – АЗС) позивача щодо дотримання норм законодавства з питань обліку, зберігання та транспортування пального. 10.01.2022 позивач подав на зазначені ППР скаргу до Державної податкової служби України, як протягом 60 днів з дня її подання не була розглянута. Відтак ця скарга вважається задоволеною на користь позивача, а оскаржувані ППР вважаються скасованими, тобто нечинними. Позивач наголосив на тому, що посадові особи відповідача під час фактичної перевірки не пред`явили свої службові посвідчення, направлення на перевірку та не вручили копію наказу на її проведення. Водночас вказаний наказ не містить посилання на конкретну інформацію, з наведеної в підпунктах 80.2.1-80.2.7 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України (далі – ПК України), що були підставою для прийняття керівником контролюючого органу рішення про проведення фактичної перевірки. Контролюючим органом порушено порядок призначення та проведення податкової перевірки, а акт перевірки є недопустимим доказом, оскільки складений з порушення порядку встановленого ПК України та сама фактична перевірка контролюючим органом не здійснена.
Встановлені в акті перевірки порушення, на підставі яких складено оскаржувані ППР, обумовлені тим, що:
1) під час розрахункової операції 19.11.2021 о 10.50 при продажу дизельного палива вартістю 26,80 грн за 1 літр в кількості 4,10 літрів на загальну суму 110,00 грн через реєстратор розрахункових операцій (далі – РРО) невидано (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа (ППР від 22.12.2021 № 1153214290707 (форма «С»));
2) в продажу на АЗС знаходився необлікований надлишок нафтопродуктів та газу скрапленого загальною вартістю 212692,01 грн з цінами реалізації (ППР від 22.12.2021 № 1153214290707 (форма «С»));
3) на АЗС позивача встановлено необладнання витратомірами-лічильниками трьох місць відпуску пального наливом і необладнання рівномірами-лічильниками чотирьох резервуарів на акцизному складі (ППР від 22.12.2021 № 1153614290707 (форма «ПС»));
4) на АЗС позивача здійснювалась реалізація пального у період з 28.02.2020 по 12.03.2020 по 12.03.2020 та з 16.04.2021 по 27.05.2021 без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним (ППР від 22.12.2021 № 1153414290707 (форма «С»)).
На переконання позивача такі висновки відповідача не ґрунтуються на нормах законодавства, оскільки відповідно:
1) відсутні докази щодо видачі посадовим особам, що в межах проведення фактичної перевірки позивача нібито здійснили контрольну розрахункову операцію на АЗС, грошових коштів (готівки) з каси бюджетних асигнувань контролюючого органу, що свідчить, що вказані грошові кошти фактично не надавалися або мають інше джерело походження ніж кошти, передбачені на здійснення відповідної діяльності органів Державної податкової служби України, оскільки власні кошти посадових осіб контролюючого органу не можуть бути використані для вказаних цілей;
2) встановлення надлишків товарів не є тотожним виявленню порушення, встановленого статтею 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі – Закон № 265/95-ВР); якщо ж така реалізація не була здійснена (інформація про продаж позивачем товарів у кількості, що перевищує кількість наявного залишку за даними обліку в акті фактичної перевірки відсутня), навіть за умови підтвердження належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами факту порушення Товариством обліку придбаного товару, нарахування штрафної санкції не є правомірним; тому нарахування штрафних санкцій на загальну суму 425384,02 грн є безпідставним;
3) посилання контролюючого органу на не надання позивачем документів щодо позитивних результатів повірки або оцінки або калібрування на витратоміри-лічильники та рівноміри-лічильники як підставу для застосування штрафних санкцій є надуманим, необґрунтованим, та суперечить фактичним даним, бо в контролюючому органі в інформаційних ресурсах міститься вся інформація щодо обладнання;
4) ліцензія анулюється та вважається недійсною з моменту одержання суб`єктом господарювання письмового розпорядження про її анулювання, тобто ліцензія анулюється не датою складання контролюючим органом акта перевірки чи письмового розпорядження, а датою (точніше — моментом) одержання цього розпорядження суб`єктом господарювання; однак, відповідач не надав докази щодо дати отримання позивачем розпорядження про анулювання відповідних ліцензій.
У відзиві на позовну заяву від 21.11.2025 відповідач заперечив проти позову і просив у його задоволені відмовити повністю. Відзив умотивовано тим, що рішення Державної податкової служби України про результати розгляду скарги саме по собі не є юридично значеним для позивача, бо не має безпосереднього впливу на його суб`єктивні права та обов`язки, а отже безпосередньо не порушує права та інтереси позивача. Водночас під час фактичної перевірки відповідачем було встановлено такі порушення з боку позивача:
1) під час розрахункової операції 19.11.2021 при продажу пального на загальну суму 110,00 грн через РРО невидано розрахункового документа;
2) на АЗС здійснювалась реалізації товару, яка не облікована у встановленому порядку на загальну суму 212692,01 грн;
3) АЗС позивача необладнано витратомірами-лічильниками три місця відпуску пального наливом і необладнано рівномірами-лічильниками чотири резервуара на акцизному складі;
4) позивач здійснював реалізація пального у період з 28.02.2020 по 12.03.2020 по 12.03.2020 та з 16.04.2021 по 27.05.2021 без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним.
Позивач правом на подання відповіді на відзив не скористався.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ, ЗАЯВИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
11.06.2025 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху та про надання позивачу десятиденного строку з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до Миколаївського окружного адміністративного суду документа, що підтверджує сплату судового збору в розмірі 9784,74 гривні.
12.06.2025 позивач подав до суду квитанцію від 12.06.2025 про сплату судового збору в розмірі 9784,74 гривні.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 09.07.2025 продовжено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви та надано йому десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду у справі № 400/5882/25.
21.07.2025 представник позивача подала до суду заяву про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду.
22.07.2025 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про відмову у задоволені вищенаведеної заяви та про повернення позовної заяви.
09.09.2025 П`ятий апеляційний адміністративний суд ухвалив постанову про задоволення апеляційної скарги позивача та про скасування ухвали Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.07.2025, справу направлено до Миколаївського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
28.10.2025 адміністративна справа № 400/5882/25 надійшла до Миколаївського окружного адміністративного суду.
04.11.2025 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі № 400/5882/25, про проведення її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за матеріалами в електронній формі.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.02.2026 витребувано у відповідача копії:
а) Акта перевірки від 29.11.2021 № 8702/14/29/07/38623109 і доказів його отримання ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОНТРАКТ-Н»;
б) розпорядження від 21.02.2020 № 45-р про анулювання ліцензії № 14110314201900251 і доказів його отримання ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОНТРАКТ-Н»;
в) розпорядження від 09.04.2021 № 51-р про анулювання ліцензії № 14110314202000059 і доказів його отримання ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОНТРАКТ-Н».
13.02.2026 відповідач подав до суду витребувані в нього докази, за виключення доказу вручення позивачу розпорядження від 21.02.2020 № 45-р.
В заяві від 16.02.2026 відповідач зазначив про неможливість надання суду розпорядження від 21.02.2020 № 45-р у зв`язку з закінченням терміну зберігання документів, що підтверджується зведеною номенклатурою справ на 2020 рік.
У зв`язку з розглядом справи в порядку письмового провадження, керуючись частиною четвертою статті 229 КАС України, суд не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Розглянувши матеріали справи, повно і всебічно, з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.
Розпорядженням відповідача від 21.02.2020 № 45-р «Про видачу ліцензій на зберігання пального та анулювання ліцензій на право роздрібної торгівлі пальним та на зберігання пального» анульовано ліцензію позивача на право роздрібної торгівлі пальним № 14110314201900251 зі строком дії з 09.08.2019 по 09.08.2024, яке було надіслано позивачу супровідним листом від 24.02.2020 № 963/10/14-29-32-03-15.
Розпорядженням відповідача від 09.04.2021 № 51-р «Про видачу ліцензій на право роздрібної торгівлі пальним та на право зберігання пального, анулювання та призупинення ліцензій на право роздрібної торгівлі пальним та на право зберігання пального» анульовано ліцензію позивача на право роздрібної торгівлі пальним № 14110314202000059 зі строком дії з 13.03.2020 по 13.03.2025, яке було надіслано позивачу супровідним листом від 14.04.2021 № 6624/6/14-29-09-04-10, який позивач отримав згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу до поштового відправлення № 54001433233583 15.04.2021.
Відповідно до наказу Головного управління ДПС у Миколаївській області від 16.11.2021 № 2079-п «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «КОНТРАКТ-Н» (код ЄДРПОУ 38623109)» (далі – Наказ № 2079-п) наказано працівникам відповідача провести фактичну перевірку позивача за адресою здійснення діяльності: вул. Театральна, 42, м. Баштанка, Баштанський район, Миколаївська область, з 17.11.2021 тривалістю 10 дів за період діяльності з 01.12.20218 по дату закінчення перевірки.
На виконання вищенаведеного наказу відповідач видав своїм посадовим особам направлення на перевірку від 17.11.2021 № 2759/14-29-07-10 і від 17.11.2021 № 2760/14-29-07-10, які 17.11.2021 склали Акт № 1726/14-29-07-07/38623109 про неможливість розпочати та провести фактичну перевірку.
Натомість вищенаведеними посадовими особами позивача 19.11.2021 було складено Акт № 1738/14-29-07-07/38623109 про відмову від підпису в направленнях на перевірку, яким встановлено відмову особою, яка проводила розрахункові операції на АЗС позивача, підписати відповідні направлення.
Також 19.11.2021 ними було складено Акт № 1739/14-29-07-07/38623109 відмови від зняття фактичних залишків товарно-мастильних цінностей, згідно з яким особа, яка проводила розрахункові операції на АЗС позивача, після законної вимоги перевіряючих зняти фактичні залишки товарно-матеріальних цінностей, відмовилася знати залишки товарно-матеріальних цінностей.
За результатами цих перевірок Головне управління ДПС у Миколаївській області 29.11.2021 склало Акт № 8702/14/29/07/38623109 фактичної перевірки щодо дотримання норм законодавства з питань обліку, ліцензування, виробництва, зберігання та транспортування пального, спирту етилового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального за період з 01.12.2018 по 26.11.2021 (далі – Акт фактичної перевірки від 29.11.2021), яким встановлено порушення:
1) пунктів 1, 2, 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР – позивач не провів розрахункову операцію 19.11.2021 о 10 год 50 хв при продажу дизельного палива на загальну суму 110,00 грн через РРО, а також станом на 19.11.2021 об 11 год 10 хв зберігав залишки товарних запасів (нафтопродуктів та газу скрапленого) за місцем його реалізації та зберігання загальною вартістю 212692,01 грн, що не підтверджуються обліком та первинними документами;
2) підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України – позивач у період з 01.04.2020 по 26.11.2021 здійснював відпуск пального з акцизного складу з уніфікованим номером 1004216 через три місяці відпуску пального наливом з акцизного складу, які не були обладнанні витратомірами-лічильниками та з використанням введених в експлуатацію чотирьох резервуарів, необладнаних відповідно чотирма рівнемірами-лічильниками рівня пального у резервуарах.
3) частини дванадцятої статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (далі – Закон № 481/95-ВР) – позивач в період з 28.02.2020 по 12.03.2020 та з 16.04.2021 по 27.05.2021 реалізовував пальне без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним.
Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, видачу поштового переказу до поштового відправлення № 5401711323360 позивач 01.12.2021 отримав Акт фактичної перевірки № 8702/14/29/07/38623109.
На підставі Акта фактичної перевірки від 29.11.2021 відповідач виніс ППР відповідно:
1) від 22.12.2021 № 11532214290707 (форма «С») про застосування фінансової санкції в сумі 425395,02 грн, а саме: за проведення розрахункової операції без застосування реєстратора розрахункових операцій (розрахункової книжки) у сумі 11,00 грн і за ведення з порушенням обліку товарних запасів за місцем їх реалізації та зберігання, здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку у сумі 425384,02 грн;
2) від 22.12.2021 № 1153614290707 (форма «ПС») про застосування штрафу у сумі 140000,00 грн за здійснення відпуску пального (газу скрапленого) з акцизного складу з уніфікованим номером 1007602 через три місця відпуску пального наливом з акцизного складу, які не були обладнанні витратомірами-лічильниками та з використанням введених в експлуатацію чотирьох резервуарів, необладнаних відповідно чотирма рівнемірами-лічильниками рівня пального у резервуарах, розташованих на акцизному складі;
3) від 22.12.2021 № 1153414290707 (форма «С») про застосування фінансової санкції у сумі 250000,00 грн за здійснення роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі пальним.
10.01.2022 позивач подав до Державної податкової служби України скаргу на ППР від 22.12.2021 № 11532214290707 (форма «С»), від 22.12.2021 № 1153614290707 (форма «ПС») і від 22.12.2021 № 1153414290707 (форма «С»).
08.09.2022 Державна податкова служба України прийняла рішення № 10615/6/99-00-06-03-01-06 про результати розгляду скарги, згідно з яким ППР від 22.12.2021 № 11532214290707 (форма «С»), від 22.12.2021 № 1153614290707 (форма «ПС») і від 22.12.2021 № 1153414290707 (форма «С») залишені без змін, а скарга – без задоволення.
Вважаючи зазначені ППР протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ВИСНОВКИ СУДУ
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 ПК України контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) – щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.
Підпунктами 191.1.14, 191.1.16, 191.1.17 пунктом 191.1 статті 191 ПК України встановлено, що контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 193 цього Кодексу:
здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері;
здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального;
проводять роботу щодо боротьби з незаконним виробництвом, переміщенням, обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального.
Згідно з пунктом 61.1 статті 61 ПК України податковий контроль – система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин (підпункт 62.1.3 пункту 62.1 статті 62 ПК України).
Відповідно до абзацу першого пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові; позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Таким чином, відповідач наділений повноваженнями щодо здійснення податкового контролю у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального шляхом проведення фактичних перевірок.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20.03.2018 у справі №820/4766/17 та від 12.08.2021 у справі № 140/14625/20.
Абзацами четвертим-восьмим пункту 522 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України установлено (у редакції, чинній станом листопад 2021 року) мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), крім фактичних перевірок в частині:
обліку, ліцензування, виробництва, зберігання, транспортування та обігу пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів;
цільового використання пального та спирту етилового платниками податків;
обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками;
здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, з підстав, визначених підпунктами 80.2.2, 80.2.3 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 цього Кодексу.
Отож відповідач мав право проводити у листопаді 2021 року фактичні перевірки, зокрема, в частині здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, з підстав, визначених підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України.
Згідно з пунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Пунктом 80.1 статті 80 ПК України встановлено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків/особи.
Відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.
Відтак підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України встановлено дві альтернативні підстави для проведення фактичної перевірки, які можуть застосовуватися як в сукупності, так і кожна окремо, а саме:
1) у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками;
2) здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.
Тобто здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального є самостійною обставиною, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 12.08.2021 у справі № 140/14625/20, від 08.12.2022 у справі № 140/2889/21, від 25.04.2023 у справі № 520/3328/2020 і від 28.05.2024 у справі № 280/1431/23.
Суд встановив, що відповідно до преамбули Наказу № 2079-п він прийнятий на виконання підпункту 80.2.5 пункту 82.2 статті 82, з урахуванням пункту 522 підрозділу 10 «розділу ХХ ПК України у зв`язку зі здійсненням функцій визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.
Отже, як вбачається з встановлених обставин справи, контролюючий орган фактично призначив перевірку з підстав здійснення функцій контролю, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, а також на підставі наявної податкової інформації, що в цілому відповідає підставі, визначеній у підпункті 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України.
З урахуванням зазначеного, відповідач не мав зазначати у наказі інформацію, яка ним отримана щодо будь-яких порушень саме з боку позивача.
Відтак доводи позивача про відсутність причин для проведення фактичної перевірки є безпідставними.
Що стосується дотримання відповідачем процедури проведення фактичної перевірки, то суд зазначає таке.
Згідно з пунктом 80.5 статті 80 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.
Абзацами першим-п`ятим пункту 81.1 статті 81 ПК України встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи – платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці – адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Отже, платник податків має право не допускати посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки лише у разі непред`явлення (ненадіслання) його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки та службового посвідчення, або оформлення таких документів з порушенням вимог, встановлених пунктом 81.1 статті 81 ПК України.
Будь-яка інша обставина не може бути законною підставою не допускати посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17.12.2024 у справі № 160/33851/23.
Відповідно до абзаців першого-третього пункту 81.2 статті 81 ПК України у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається та реєструється в контролюючому органі не пізніше наступного робочого дня у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.
Посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта.
У разі відмови платника податків та/або його посадових (службових) осіб (представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) підписати акт, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки, та/або у разі відмови отримати примірник цього акта чи надати письмові пояснення до нього, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує такий факт, та реєструється в контролюючому органі не пізніше наступного робочого дня.
Таким чином, у разі якщо представник платника податків відмовив у допуску посадових осіб контролюючих органів до перевірки, складається відповідний акт, що фіксує факт відмови та причини. Один примірник акта передається суб`єкту господарювання, який має право надати письмові пояснення. У разі відмови підписати або отримати акт, складається додатковий акт.
Підставою для цього є активні чи пасивні дії представника платника податків, що перешкоджають або не дозволяють посадовим особам контролюючого органу виконати їхні повноваження на місці проведення перевірки, які прибули за місцем проведення перевірки в робочий час платника податків, встановлений правилами внутрішнього трудового розпорядку.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17.12.2024 у справі № 160/33851/23.
Суд встановив, що на підставі Наказа № 2079-п і направлень на перевірку відповідача від 17.11.2021 № 2759/14-29-07-10 і від 17.11.2021 № 2760/14-29-07-10 посадові особи відповідача 17.11.2021 і 19.11.2021 прибули для проведення фактичної перевірки щодо дотримання позивачем законодавства в частині виробництва, обліку, обігу, зберігання та транспортування підакцизних товарів на АЗС, що розташована за адресою: вул. Театральна, 42, м. Баштанка, Баштанський район, Миколаївська область.
17.11.2021 посадові особи відповідача склали Акт № 1726/14-29-07-07/38623109 про неможливість розпочати та провести фактичну перевірку, оскільки станом на 17.11.2021 об 11 год 30 хв вищевказана АЗС не працювала.
Натомість цими ж посадовими особами позивача 19.11.2021 було складено Акт № 1738/14-29-07-07/38623109 про відмову від підпису в направленнях на перевірку, яким встановлено відмову ОСОБА_1 , яка проводила розрахункові операції на АЗС позивача, підписати відповідні направлення.
З вищевикладеного слідує, що особа, яка проводила розрахункові операції на об`єкті перевірки, відмовилась від отримання копій наказа про проведення перевірки, підписання направлень на перевірку. Водночас вона не чинила перешкод у проведенні фактичної перевірки.
Поряд з цим, відповідач забезпечив у повній мірі право позивача на участь у проведенні фактичної перевірки.
Відтак фактична перевірка позивача була розпочата і проведена з дотриманням вимог статей 80 і 81 ПК України.
Згідно з абзацами першим, другим і сьомим пункту 86.1 статті 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, або особами, уповноваженими на це у встановленому порядку, у строки, визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.
У разі незгоди платника податків з висновками акта (довідки) такий платник зобов`язаний підписати такий акт (довідку) перевірки із запереченнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта (довідки) або окремо у строки, передбачені цим Кодексом.
Відповідно до пункту 86.5 статті 86 ПК України акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).
Підписання акта (довідки) таких перевірок особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його представниками та посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу.
У разі відмови платника податків, його законних представників або особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта (довідки), посадовими особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт такої відмови. Один примірник акта або довідки про результати перевірки не пізніше наступного робочого дня після його складення реєструється в журналі реєстрації актів контролюючого органу і не пізніше наступного дня після його реєстрації вручається або надсилається платнику податків, його законному представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції.
У разі відмови платника податків або його законних представників від отримання примірника акта (довідки) перевірки чи неможливості його вручення платнику податків або його законним представникам чи особі, яка здійснювала розрахункові операції з будь-яких причин, такий акт або довідка надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. У зазначених в цьому абзаці випадках контролюючим органом складається відповідний акт або робиться позначка в акті або довідці про результати перевірки.
Пунктом 86.7 статті 86 ПК України встановлено, що у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки).
Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.
Згідно з абзацом першим пункту 86.8 статті 86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається в порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки, та надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Суд встановив, що фактична перевірка позивача завершилась 26.11.2021, а акт за її результатами складений і зареєстрований наступного робочого дня – 29.11.2021 (понеділок), тобто з дотриманням строків, установлених пунктом 86.5 статті 86 ПК України.
За підсумками вищенаведеної перевірки відповідач склав Акт фактичної перевірки від 29.11.2021, в якому посадова особа контролюючого органу зробила запис про те, що у зв`язку з неможливістю ознайомити, підписати та вручити Акт перевірки платнику податків, він буде направлений поштовим відправленням відповідно до вимог ПК України.
Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, видачу поштового переказу до поштового відправлення № 5401711323360 позивач 01.12.2021 отримав Акт фактичної перевірки № 8702/14/29/07/38623109.
Відтак згідно з пунктом 86.7 статті 86 ПК України позивач мав право у разі незгоди з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті перевірки мав право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення протягом 10 робочих днів, з дня наступного за днем отримання акта (01.12.2021), а саме: до 15.12.2021.
22.12.2021 на підставі Акта фактичної перевірки від 29.11.2021 відповідач виніс ППР № 11532214290707 (форма «С»), № 1153614290707 (форма «ПС») і № 1153414290707 (форма «С»).
Таким чином, відповідач виніс оскаржувані ППР з дотриманням підпунктів 86.7 і 86.8 статті 86 ПК України.
Що стосується безпосередньо спірних правовідносин, то суд встановив таке.
Згідно зі статтею 1 Закону № 481/95-ВР (у редакції, чинній станом на день прийняття оскаржуваних ППР – 22.12.2021) ліцензія (спеціальний дозвіл) – документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.
Роздрібна торгівля – діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання (у тому числі іноземних суб`єктах господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) громадського харчування.
Відповідно до частини двадцятої статті 15 Закону № 481/95-ВР (у редакції, чинній станом на 22.12.2021) роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами, або рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.
Частиною п`ятою статті 15 Закону № 481/95-ВР (у редакції, чинній станом на 22.12.2021) ліцензія на право виробництва пального видаються, призупиняються та анулюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.
Зі змісту наведених правових норм слідує, що для здійснення господарської діяльності, зокрема, з роздрібної торгівлі пальним, суб`єкт господарювання має отримати ліцензію на здійснення такої діяльності.
Згідно з частиною дев`ятнадцятою частиною статті 3 Закону № 481/95-ВР (у редакції, чинній станом на 22.12.2021) дія ліцензії вважається призупиненою з моменту одержання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) відповідного письмового розпорядження органу, який видав ліцензію, а її дія поновлюється з моменту зарахування відповідного чергового платежу за ліцензію до бюджету.
Ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного письмового розпорядження на підставі встановлення факту подання заявником недостовірних даних у документах, поданих разом із заявою на отримання ліцензії (абзац восьмий частини двадцятої статті 3 Закону № 481/95-ВР (у редакції, чинній станом на 22.12.2021).
Згідно з частиною двадцять першою статті 3 Закону № 481/95-ВР (у редакції, чинній станом на 22.12.2021) ліцензія анулюється та вважається недійсною з моменту одержання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) письмового розпорядження про її анулювання.
Відповідно до абзацу десятого частини другої статті 17 Закону № 481/95-ВР (у редакції, чинній станом на 22.12.2021) до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії – 250000 гривень.
Суд встановив, що на день проведення фактичної перевірки позивач володів ліцензією на право роздрібної торгівлі пальним № 14110314202100035, дата реєстрації 28.05.2021, термін дії з 28.05.2021 до 28.05.2026, що підтверджується Актом фактичної перевірки від 29.11.2021.
Водночас у період з 01.12.2018 по 26.11.2021 позивач також мав інші ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, а саме:
№ 14110314201900251 зі строком дії з 09.08.2019 по 09.08.2024;
№ 14110314202000059 зі строком дії з 13.03.2020 по 13.03.2025.
Розпорядженням відповідача від 21.02.2020 № 45-р «Про видачу ліцензій на зберігання пального та анулювання ліцензій на право роздрібної торгівлі пальним та на зберігання пального» анульовано ліцензію позивача на право роздрібної торгівлі пальним № 14110314201900251 зі строком дії з 09.08.2019 по 09.08.2024, яке було надіслано позивачу супровідним листом від 24.02.2020 № 963/10/14-29-32-03-15.
У заяві від 16.02.2026 відповідач зазначив про неможливість надання суду доказів вручення позивачу вищевказаного розпорядження у зв`язку із закінченням терміну зберігання документів відповідної справи № 14-29-32-02-06, на підтвердження чого ним було подано до суду копію зведеної номенклатури справ ГУ ДПС у Миколаївській області на 2020 рік станом на 02.01.2020.
Згідно з абзацом першим пункту 1 глави 3 розділу V Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 № 1000/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.06.2015 за № 736/27181, на підставі поданих структурними підрозділами актів про вилучення для знищення документів, не внесених до НАФ, що підлягають знищенню у зв`язку із закінченням строків їх зберігання, та проведеної експертизи цінності документів в архіві установи складається акт про вилучення для знищення документів, не внесених до НАФ, за формою, наведеною в додатку 15 до цих Правил.
Отже, належним документом про знищення документів справи є акт про вилучення для знищення документів, не внесених до НАФ, а не зведена номенклатура справ, як помилково стверджує відповідач.
Акт про вилучення для знищення документів, не внесених до НАФ, який містив би відомості про знищення справи № 14-29-32-02-06 відповідач суду не надав.
Відповідно до абзацу першого частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем – також залишити позовну заяву без розгляду (частина дев`ята статті 80 КАС України).
За таких обставин, суд відмовляє у визнані того факту, що розпорядження відповідача від 21.02.2020 № 45-р «Про видачу ліцензій на зберігання пального та анулювання ліцензій на право роздрібної торгівлі пальним та на зберігання пального» було надіслано позивачу та отримано ним від 27.02.2020.
Як наслідок, матеріалами справи не підтверджується обставини здійснення позивачем у період з 28.02.2020 по 12.03.2020 реалізації пального без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним.
Натомість рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу до поштового відправлення № 5400143323583 підтверджується факт отримання позивачем 15.04.2021 факт отримання позивачем супровідного листа відповідача від 14.04.2021 № 6624/6/14-29-09-04-10 та розпорядженням відповідача від 09.04.2021 № 51-р «Про видачу ліцензій на право роздрібної торгівлі пальним та на право зберігання пального, анулювання та призупинення ліцензій на право роздрібної торгівлі пальним та на право зберігання пального», згідно з яким анульовано ліцензію позивача на право роздрібної торгівлі пальним № 14110314202000059 зі строком дії з 13.03.2020 по 13.03.2025.
Таким чином, ліцензія право роздрібної торгівлі пальним № 14110314202000059 вважається недійсною з 15.04.2021.
Актом фактичної перевірки від 29.11.2021 зазначено, що згідно з копій розрахункових документів і фіскальних звітних чеків, які містяться на контрольній стрічці пам`яті РРО або в пам`яті модемів, які до них приєднані, поданих до органу ДПС по дротових або бездротових каналах зв`язку встановлено, що в період з 16.04.2021 по 27.05.2021 позивач здійснював роздрібну торгівлю пальним на об`єкті перевірки.
Відтак у період з 16.04.2021 по 27.05.2021 позивач здійснював реалізацію пального без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, за що абзацом десятим частини другої статті 17 Закону № 481/95-ВР (у редакції, чинній станом на 22.12.2021) було встановлено юридичну відповідальність у виді штрафу у розмірі 250000 гривень.
З огляду на зазначене, суд прийшов до висновку про правомірність ППР відповідача від 22.12.2021 № 1153414290707 (форма «С») про застосування до позивача фінансової санкції у сумі 250000,00 грн за здійснення роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі пальним.
Акцизний склад – це приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального (абзац третій підпункт 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Розпорядник акцизного складу – суб`єкт господарювання, який одержав ліцензію на право виробництва спирту етилового, алкогольних напоїв, зареєстрований платником акцизного податку, або суб`єкт господарювання – платник акцизного податку, який здійснює виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізацію пального на акцизному складі та має документи, що підтверджують право власності або користування приміщеннями та/або територією, що відносяться до акцизного складу (підпункт 14.1.224 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Згідно з абзацом першим підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України акцизні склади, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізація пального, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі, а для скрапленого газу (пропану або суміші пропану з бутаном), інших газів, бутану, ізобутану за кодами згідно з УКТ ЗЕД 2711 12 11 00, 2711 12 19 00, 2711 12 91 00, 2711 12 93 00, 2711 12 94 00, 2711 12 97 00, 2711 13 10 00, 2711 13 30 00, 2711 13 91 00, 2711 13 97 00, 2711 14 00 00, 2711 19 00 00, 2901 10 00 10 – також можуть бути обладнані пристроями для вимірювання рівня або відсотка пального у резервуарі (далі – рівнемір-лічильник) на кожному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі, розташованому на акцизному складі.
Витратоміри-лічильники та резервуари повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, проведені відповідно до законодавства, а рівнеміри-лічильники повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, або калібрування, проведені відповідно до законодавства. У разі відсутності позитивного результату повірки або оцінки відповідності, або калібрування витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників для цілей цього Кодексу акцизні склади, на яких вони розташовані, вважаються необладнаними витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.
Паливороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки, встановлені на акцизних складах, на які є позитивні результати повірки або оцінка відповідності, проведені відповідно до законодавства, виконують функції витратомірів-лічильників.
Платники податку – розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати:
а) усі розташовані на акцизних складах резервуари, введені в експлуатацію, витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники у розрізі акцизних складів – в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі;
б) усі акцизні склади – в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.
Один акцизний склад може бути зареєстрований виключно одним розпорядником акцизного складу. Один розпорядник акцизного складу може зареєструвати один і більше акцизних складів.
Забороняється здійснення реалізації пального без наявності зареєстрованих витратомірів-лічильників, рівнемірів-лічильників та резервуарів, без реєстрації акцизного складу (абзаци четвертий-десятий підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України).
Згідно з абзацами першим і четвертим підпункту 12 підрозділу 5 Розділу XX ПК України розпорядники акцизних складів відповідно до вимог цього Кодексу зобов`язані обладнати акцизні склади витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками та зареєструвати їх в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі в такі строки: акцизний склад, де розташовано резервуари, загальна місткість яких не перевищує 1000 куб. метрів, – не пізніше 1 січня 2020 року.
Отже, розпорядники акцизних складів зобов`язані обладнати акцизні склади витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками та зареєструвати їх в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі. Граничний строк для такого обладнання та реєстрації, зокрема по акцизному складу, де розташовано резервуари, загальна місткість яких не перевищує 1000 куб. метрів, – не пізніше 1 січня 2020 року.
Відповідно до абзаців першого і четвертого пункту 18 підрозділу 5 розділу XX ПК України норми пункту 1281.1 статті 1281 цього Кодексу застосовуються до розпорядників акцизних складів, на яких розташовано резервуари, загальна місткість яких не перевищує 1000 куб. метрів – з 1 квітня 2020 року.
Отож вищенаведеними пунктами підрозділу 5 Розділу XX ПК України встановлено строки для виконання обов`язку платником податку для облаштування акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками рівня пального у резервуарі та реєстрації таких в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі, а також передбачено дату з якої до таких платників застосовуються норми пункту 1281.1 статті 1281 ПК України.
У цьому випадку слід зазначити, що відповідальності за недотримання вказаного строку (не пізніше 1 січня 2020 року), тобто за несвоєчасне обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками та їх реєстрацію в відповідному Єдиному державному реєстрі нормами ПК України не передбачено.
Відповідно до пункту 109.1 статті 109 ПК України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.
Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Згідно з абзацами першим і другим пункту 1281.1 статті 1281 ПК України необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнеміра-лічильника на введеному в експлуатацію резервуарі, розташованому на акцизному складі, та/або витратоміра-лічильника на місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованого на акцизному складі, а також необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників обсягу виробленого спирту етилового витратоміра-лічильника спирту етилового, та/або масового витратоміра на місці отримання та відпуску спирту етилового, розташованого на акцизному складі, та/або місці отримання/відпуску спирту етилового у виробництво продукції, визначеної у підпунктах «д»-«ж» підпункту 229.1.1 пункту 229.1 статті 229 цього Кодексу – тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 20000 гривень за кожний необладнаний резервуар та/або незареєстрований рівнемір-лічильник, а також за кожне необладнане місце відпуску пального наливом з акцизного складу або за кожне місце отримання та відпуску спирту етилового, та/або незареєстрований витратомір-лічильник/витратомір-лічильник спирту етилового, та/або масовий витратомір.
Тобто об`єктивною стороною складу правопорушення, встановленого пунктом 1281.1 статті 1281 ПК України, за яке передбачена штрафна санкція, є саме необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників.
Поряд з цим, ані зазначена норма, ані інші положення ПК України, як вже було зазначено вище, не передбачають відповідальності за порушення строку обладнання або реєстрації зазначених рівнемірів та витратомірів.
Отже, притягнення до юридичної відповідальності відповідно до пункту 1281.1 статті 1281 ПК України можливе виключно у випадку необладнання та/або відсутності реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнеміра-лічильника на введеному в експлуатацію резервуарі, розташованому на акцизному складі, та/або витратоміра-лічильника на місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованого на акцизному складі, як передбачено диспозицією вказаної норми.
Порушення строків обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками та реєстрації їх в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі (передбачених підпунктом 12 підрозділу 5 Розділу XX Податкового кодексу України), якщо на час проведення перевірки встановлено їх наявність на акцизних складах та їх реєстрація в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі, не може бути підставою для застосування до платника податків пункту 1281.1 статті 1281 ПК України.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 19.01.2023 у справі № 580/9246/21.
Актом фактичної перевірки від 29.11.2021 встановлено наявність на акцизному складі з уніфікованим номером 1007602 двох паливороздавальних колонок, однієї газороздавальної колонки, трьох стаціонарних резервуарів нафтопродуктів та одного резервуару газу скрапленого.
Згідно з цим актом відомості про відповідні витратоміри-лічильники і рівнеміри-лічильників є наявними у Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників і рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі.
Відповідно до підпункту 4 пункту 5 Порядку ведення Єдиного державного реєстру витратомірів-лічильників і рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі, передачі облікових даних з них електронними засобами зв`язку до контролюючих органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.11.2017 № 891, електронні документи для наповнення Реєстру, які формуються розпорядниками акцизних складів та надсилаються до Реєстру за кожним місцем розташування акцизного складу, містять дату встановлення, заміни, опломбування, технічного обслуговування, ремонту, повірки, калібрування витратоміра, рівнеміра, резервуара, відомості щодо організацій та осіб, які проводили такі роботи.
Таким чином, відповідач під час проведення відповідної фактичної перевірки володів відомостями про результати повірки або оцінки відповідності, проведених відповідно до законодавства на зареєстровані витратоміри-лічильники позивача, і щодо позитивних результатів повірки або оцінки відповідності або калібрування на рівнемірів-лічильників.
Відтак є протиправним застосування до позивача ППР від 22.12.2021 № 1153614290707 (форма «ПС») штрафу у сумі 140000,00 грн за здійснення відпуску пального (газу скрапленого) з акцизного складу з уніфікованим номером 1007602 через три місця відпуску пального наливом з акцизного складу, які не були обладнанні витратомірами-лічильниками та з використанням введених в експлуатацію чотирьох резервуарів, необладнаних відповідно чотирма рівнемірами-лічильниками рівня пального у резервуарах, розташованих на акцизному складі.
Що стосується правомірності ППР від 22.12.2021 № 11532214290707 (форма «С»), то суд встановив, що відповідно до нього до позивача застосовано штрафні санкції за проведення розрахункової операції без застосування реєстратора розрахункових операцій (розрахункової книжки) і за ведення з порушенням обліку товарних запасів за місцем їх реалізації та зберігання, здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку.
Відповідно до пунктів 1 і 2 статті 3 Закону № 265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані:
1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.
Використання програмних реєстраторів розрахункових операцій при оптовій та/або роздрібній торгівлі пальним забороняється;
2) надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).
Згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах:
у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання:
100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) – за порушення, вчинене вперше;
150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) – за кожне наступне вчинене порушення.
Актом фактичної перевірки від 29.11.2021 зафіксовано проведення 19.11.2021 контрольної розрахункової операції при продажу дизельного палива вартістю 26,80 грн за 1 л в кількості 4,10 л на загальну суму 110,00 грн, яка не була проведена через реєстратор розрахункових операцій.
З огляду на це, суд прийшов до висновку про правомірність ППР від 22.12.2021 № 11532214290707 (форма «С») в частині застосування до позивача штрафних санкцій за реалізацію нафтопродуктів без створення в електронній формі відповідних розрахункових документів та ненадання особі, яка отримує товар, розрахункових документів, встановленої форму у сумі 11,00 гривень.
Відповідно до пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР (у редакції, чинній станом на 22.12.2021) суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб-підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Згідно зі статтею 20 Закону № 265/95-ВР до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб-підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).
Таким чино, об`єктивною стороною складу правопорушення, встановленого статтею 20 Закону № 265/95-ВР, за яке передбачена фінансова санкція, є, у тому числі, реалізація товарів, які не обліковані у встановленому порядку.
В Акті фактичної перевірки від 29.11.2021 зазначено, що відповідно до поданої позивачем довідки про зведені на добу підсумкові облікові дані щодо обігу (отримання відпуску) та залишків пального на акцизному складі пального 1007602 (вх. від 20.11.2021 № 9352413879) обсяг залишку пального на початок доби 19.11.2021 складав:
дизельного палива в кількості 1067,65 л;
бензину А-92-Євро5-Е5 в кількості 2141,19 л;
бензину А-95-Євро5-Е5 в кількості 1045,18 л;
газу скрапленого в кількості 5750,96 літра.
Обсяг реалізованого пального відповідно до відомостей АІС «Податковий блок» (по чекова інформація) з РРО, що використовувався позивачем на об`єкті перевірки станом на 19.11.2021 об 11 год 10 хв (початок фактичної перевірки) становив:
бензину А-92-Євро5-Е5 в кількості 67,07 л за ціною реалізації 26,50 грн за 1 л на загальну суму 1777,36 грн;
бензину А-95-Євро5-Е5 в кількості 73,49 л за ціною реалізації 27,00 грн за 1 л на загальну суму 1984,23 грн;
газу скрапленого в кількості 128,63 л за ціною реалізації 18,70 грн за 1 л на загальну суму 2405,38 гривні.
Відтак загальна вартість пального, яке не обліковане у встановленому порядку станом на 11 год 10 хв 19.11.2021, становила 212692,01 гривні.
Позивач не надав ні контролюючому органу, зокрема зі скаргою від 10.01.2022, ні суду доказів, які спростовували б вищенаведені факти, зокрема та не виключно, Х-звіт, змінний звіт форми 14-ГС і змінний звіт форми 17-НП за 19.11.2021. 
Враховуючи частину першу статті 77 КАС України, суд прийшов до висновку про підтвердження матеріалами справи факту ведення позивачем з порушенням обліку товарних запасів за місцем їх реалізації та зберігання, здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку на загальну суму 212692,01 гривні.
Відтак ППР від 22.12.2021 № 11532214290707 (форма «С») є правомірним і відсутні правові підстави для його скасування.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Згідно з частиною першою статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Квитанцією від 12.06.2025 № 7475-2384-4627-8109 підтверджується понесення позивачем судових витрат на сплату судового збору за подачу адміністративного позову в розмірі 9784,74 гривні.
Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Загальна ціна позову становить 815395,02 гривні.
У цій справі суд задовольнив позов у частині визнання протиправним і скасування ППР від 22.12.2021 № 1153614290707 (форма «ПС») про застосування до позивача штрафу у сумі 140000,00 грн, в решті позовних вимогах відмовив.
Відтак за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме: 1680,00 грн (?9784,74 Х ?140000,00 / ?815395,02 ? ?1680,00).
Керуючись статтями 22, 139, 241-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОНТРАКТ-Н» до Головного управління ДПС у Миколаївській області задовольнити частково.
2. Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 22.12.2021 № 1153614290707 (форма «ПС»).
3. Відмовити у задоволені позовних вимог про визнання протиправним і скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Миколаївській області від 22.12.2021 № 11532214290707 (форма «С») і від 22.12.2021 № 1153414290707 (форма «С»).
4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Миколаївській області на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОНТРАКТ-Н» судовий збір у розмірі 1680 (Одна тисяча шістсот вісімдесят) гривень 00 копійок.
5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
6. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
7. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
8. Учасники справи:
позивач: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОНТРАКТ-Н» (пр-т Центральний, 138, кв. 25, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54009; код ЄДРПОУ 38623109);
відповідач: Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, 54005; код ЄДРПОУ 44104027).
9. Повний текст рішення суду складений 02.04.2026.

Суддя В.Г.Ярощук