ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2026 року Справа № 915/1089/25 
м. Миколаїв.
Суддя Господарського суду Миколаївської області Коваль С.М., 
розглянувши матеріали позову 
Приватного акціонерного товариство "Одеський завод гумових технічних виробів",
65102, м. Одеса, вул. Миколаївська дорога, 124, e-mail: ozrti@ukr.net; 
до Акціонерного товариства "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"- "Машпроект", 54018, просп. Богоявленський, 42а, м. Миколаїв, електронна пошта: office@zorya.com.ua;
про стягнення заборгованості 273000 грн., за договором закупівлі послуг № 11846 від 11.10.2023,-

В С Т А Н О В И В:

Приватним акціонерним товариством "Одеський завод гумових технічних виробів" (далі ? ПАТ "Одеський завод гумових технічних виробів") пред`явлено позов до Акціонерного товариства (АТ) "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"- "Машпроект" про стягнення з останнього грошових коштів у розмірі 273000 грн. з посиланням на порушення відповідачем умов договору закупівлі послуг № 11846 від 11.10.2023, укладеного між ПАТ "Одеський завод гумових технічних виробів" та АТ "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря-Машпроект", а саме зобов`язання щодо оплати послуги з обугумовування кілець ущільнюючих армованих В1211830Л у строки, передбачені договором.
Позивач також просить про стягнення з АТ "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря-Машпроект" грошових коштів на відшкодування витрат з оплати позовної заяви судовим збором.
За такими вимогами ухвалою суду від 17.07.2025 відкрито провадження в даній справі та визначено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, цією ж ухвалою, зокрема, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов, оформленого згідно вимог ст. 165 ГПК України п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. При цьому, визначено провести розгляд справи № 915/1089/25 поза межами встановленого ГПК України строку у розумний строк, тривалість якого визначається з урахуванням існування в Україні воєнного стану.
У відзиві від 01.08.2025 АТ "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря-Машпроект" не визнав позовні вимоги, посилаючись на невиконання виконавцем вимог п. 4.1 договору і не надання замовнику рахунку на здійснення попередньої оплати перед початком надання послуг. Відтак після отримання комплектів матеріальної частини від замовника, виконавець приступив до надання послуг за договором без отримання передоплати відповідно до вимог п.4.1 договору.
Відповідач також зазначає, що послуги з обгумовування кілець були надані неякісно, у зв`язку із чим на виконання вимог п. 7.3 договору замовник надані виконавцем акти не підписав, у зв`язку з незадовільною якістю наданих послуг, протягом 5 робочих днів з дати одержання таких актів, а також надав виконавцю складені комісією замовника акти результатів вхідного контролю.
11.08.2025 ПАТ "Одеський завод гумових технічних виробів" через систему "Електронний суд" подано відповідь на відзив б/н від 08.08.2025 за вх. № 11583/25, в якій не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві, та наполягає на задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись, серед іншого на те, що строк підписання відповідачем як замовником акту приймання-передачі наданих послуг або надання відмови від підписання вказаного акту чітко регламентований умовами Договору № 11846 від 11.10.2023. Відмова від прийняття виконаних послуг повинна бути обґрунтована і до неї повинен бути прикладений відповідний акт щодо перевірки якості поставленої продукції. Товариство зазначає, що претензії з якості заявлені відповідачем з порушенням строку згідно п.п. 6.3.3, 7.3 Договору і тому останнім не розглядались. Позивач наголошує, що відповідач не повідомляв про відмову від підписання актів приймання-передачі наданих послуг.
Так, позивач, зокрема, зазначає, що умовами договору не передбачено, що відмову від підписання акту приймання - передачі наданих послуг виконавець повинен отримати протягом 5 робочих днів. У п. 7.3, договору визначено, що цей документ складається та надається виконавцю. Щодо актів результатів вхідного контролю зазначається, що договором взагалі не визначено конкретного строку його надання виконавцю.
Відповідач також зауважує, що приймання замовником виробів, виготовлених виконавцем виконувалось на відповідність їх по якості кресленику В1211830СБ (за геометричними характеристиками) та відповідно Методики підприємства МНВКГ-007-2023 (по іншим характеристикам та випробуванням), що було узгоджено з замовником та виконавцем шляхом укладання договору і визначення цього у ньому. 
ПАТ "Одеський завод гумових технічних виробів" надав суду заяву від 09.08.2025, в якій просить на підставі п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України зменшити розмір позовних вимог, оскільки при підготовці позовної заяви було допущено помилку у розрахунку розміру суми заборгованості, а саме просить про стягнення з відповідача 233100 грн. - сума боргу.
Розглянувши подану заяву, суд визнає, що заява відповідає вимогам п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України, а тому приймає її до розгляду.
Згідно з приписами ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах "Савенкова проти України" від 02.05.2013, "Папазова та інші проти України" від 15.03.2012).
Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
Ураховуючи викладене, та що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами, у відповідності до ч. 13 ст. 8, ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, ч .5 ст. 252 ГПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.
11.10.2023 між Акціонерним товариством "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"-"Машпроект", як Замовником, та Приватним акціонерним товариством "Одеський завод гумових технічних виробів", як Виконавцем, був укладений Договір закупівлі послуг № 11846 (далі - Договір), відповідно до предмету якого Виконавець зобов`язався за завданням Замовника, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, надати послуги з обгумовування кілець ущільнюючих армованих В1211830. Код послуги за ДК 021:2015: 98390000-3 "Інші послуги" (далі - послуги), а Замовник зобов`язався прийняти та оплатити надані послуги в порядку та у строки, визначені цим Договором (п. 1.1).
Згідно з п. 1.3 Договору результатом надання послуг є обгумовування обідів складових верхніх В1211831, ободів складових нижніх В1211832, кілець В1211833 згідно креслеників В1211830 СБ.
Відповідно до п. 2.1 Договору Виконавець зобов`язаний надати послуги протягом 45 календарних днів від дати перерахування Покупцем передоплати у розмірі 50% згідно п. 4.1 Договору.
За змістом п. 3.1 передбачено, що ціна Договору складає 399000 грн., в т.ч. ПДВ 66500 грн., яка включає відшкодування всіх витрат Виконавця та плату за надані ним послуги, згідно Розрахунку вартості послуг (Додаток № 1 до Договору).
Договором сторони погодили умови оплати, зокрема, п. 4.1 передбачено, що оплата послуг здійснюється наступним чином:
- передоплата в розмірі 50% від ціни Договору здійснюється Замовником протягом 10-ти банківських днів від дати отримання рахунку від Виконавця на оплату;
- передоплата в розмірі 30% від ціни Договору здійснюється Замовником протягом 10-ти банківських днів від дати отримання письмового повідомлення від Виконавця про завершення виконання послуг;
- остаточний розрахунок за надані послуги здійснюються Замовником не пізніше 15-ти календарних днів після оформлення акту приймання-передачі наданих послуг і здійснення Виконавцем реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Пунктом 4.3 Договору передбачено, що Замовник має право не приймати від Виконавця неналежно оформлені та/або оформлені з недостовірними даними документи. У такому випадку вся відповідальність за можливе порушення строків надання послуг, несвоєчасну їх оплату та інші негативні наслідки, пов`язані із подальшим порушенням Сторонами своїх зобов`язань та обов`язків за Договором, покладається на Виконавця.
Згідно з п. 4.7 Договору у разі необхідності Сторони здійснюють звіряння взаємних розрахунків з наступним складанням відповідного акту.
Відповідно до п. 5.1 Договору безпосередньо перед початком надання послуг Замовник передає Виконавцю на умовах DDР склад перевізника "Нова пошта", відділення №123, м. Одеса, відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів "INCOTERMS" у редакції 2010 року, по Акту приймання-передачі комплектів матеріальної частини для обгумовування (Додаток №2), а Виконавець приймає відповідні комплекти матеріальної частини (далі - об`єкти послуг): Кільця ущільнюючі армовані В1211830 у кількості 190 штук. Одне кільце ущільнююче армоване В1211830 складається зі:
- Обід складовий верхній В1211831 - 1 штука;
- Обід складовий нижній В1211832 - 1 штука;
- Кільце В1211833 - 1 штука.
За змістом п. 5.2 Договору Виконавець має право не надавати послуги за Договором, якщо Замовник не виконав свої зобов`язання, передбачені у п. 5.1. Договору.
Пунктом 7.1 передбачено, що приймання-передача наданих послуг здійснюється Сторонами і оформлюється актом приймання-передачі наданих послуг (Додаток №4).
За п. 7.2 Договору передбачено, що разом з актом приймання-передачі наданих послуг Виконавець, після надання послуг, передає Замовнику акт приймання-передачі комплектів матеріальної частини після надання послуг (Додаток № 3) та кільця ущільнюючі армовані В1211830, на умовах DDР склад перевізника "Нова пошта", відділення №7 м. Миколаїв або відділення №3 м. Миколаїв, відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів "INCOTERMS" у редакції 2010 року.
Відповідно до умов п. 7.3 Договору Замовник підписує або надає відмову від підписання акту приймання-передачі наданих послуг у зв`язку з незадовільною якістю наданих послуг, протягом 5 робочих днів з дати одержання однойменного акту.
Згідно з п. 7.4 Договору якщо при прийманні наданих послуг/результату наданих послуг будуть виявлені недоліки, які виникли з вини Виконавця, комісією Замовника складається акт результатів вхідного контролю за зразком встановленим у Замовника, де зазначається повний перелік недоліків у наданих послугах та строки їх усунення Виконавцем. Усунення недоліків відбувається за рахунок Виконавця та у строки, додатково обумовлені у акті. Замовник має право повністю чи частково не оплачувати послуги за окремим етапом або за Договором в цілому до моменту усунення таких недоліків.
За умовами п. 7.6 Договору Замовник має право відмовитися від приймання послуг у випадку виявлення недоліків, які не можуть бути усунуті. В цьому випадку Замовник виконує розрахунок збитків, сума яких компенсується за рахунок Виконавця, у тому числі шляхом її утримання із суми, яку Замовник мав оплатити Виконавцю.
Пунктом 13.1 передбачено, що даний договір набирає чинності з дати його підписання обома Сторонами та діє до 31.12.2023 року. Закінчення строку дії даного договору не звільняє Сторони від відповідальності за порушення зобов`язань (у тому числі гарантійних) за даним Договором.
До договору позивачем додані такі додатки: додаток № 1 "Розрахунок вартості послуг"; додаток № 2 "Акт приймання-передачі комплектів матеріальної частини для виготовлення "Кільця армованого ущільнюючого"; додаток № 3 "Акт приймання-передачі комплектів матеріальної частини після надання послуг"; додаток № 4 "Акт приймання-передачі наданих послуг".
На виконання умов укладеного між сторонами Договору Замовник передав Виконавцеві матеріальну частину для виготовлення "Кільця армованого ущільнюючого" у кількості 190 шт., що підтверджується актами приймання-передачі комплектів матеріальної частини для виготовлення "Кільця армованого ущільнюючого".
Актами приймання-передачі наданих послуг сторонами погоджено поставку обгумованих кілець ущільнюючих армованих В1211830 загальною вартістю 399000 грн., з яких АТ "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря-Машпроект" сплачено частину боргу в сумі 199500 грн., що не заперечується сторонами.
Матеріали справи містять листи Акціонерного товариства "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"-"Машпроект", листами № 06-249 від 19.01.2024, № 09-1326 від 10.04.2024, № 09-1426, № 09-1513 від 18.04.2024, № 09-1912 від 13.05.2024, № 09-3765 від 22.08.2024, № 09-6101 від 12.12.2024 "Щодо усунення недоліків наданих послуг", за змістом якого відповідач, зокрема, повідомляє, що згідно п. 7.4 Договору закупівлі послуг № 11846 від 11.10.2023 підприємством були отримані обгумовані кільця В1211830: за актами не пройшли вхідний контроль частина ущільнюючих кілець армованих № 1158, № 1210, № 1359, № 1360, № 1468, № 1442, № 1462, № 1, № 421, 451 та послуга вважається не прийнятою. Крім того, відповідач просить повідомити дату відправки позивачу В1211830 для усунення недоліків у наданих послугах, а також зазначає про направлення позивачу копій вищезазначених актів вхідного контролю.
Суд також зауважує, що у подальшому - 22.11.2024 між сторонами було підписано та скріплено печатками обох контрагентів без будь-яких зауважень та заперечень акт звірення взаємних розрахунків, у якому відображено наявність зобов`язань Акціонерного товариства "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"-"Машпроект" перед Приватним акціонерним товариством "Одеський завод гумових технічних виробів" за договором № 11846.
Беручи до уваги правову природу укладеного між сторонами Договору закупівлі послуг № 11846 від 11.10.2023, кореспондуючі права та обов`язки його сторін, суд вважає за необхідне зауважити, що сторони кваліфікували означений договір,виходячи з його назви, як договір про надання послуг, проте, на переконання суду, положення Договору дають підстави стверджувати, що в даному випадку має місце не надання Виконавцем послуги Замовнику, що споживається останнім в процесі виконання - обгумовування кілець (протягом цього періоду часу відповідно до розділу 5 комплекти матеріальної частини знаходять у Виконавця і Замовник об`єктивно не має можливість "споживати" послугу/будь-яким чином скористатися відповідними комплектами), як це передбачено ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України, а виконання робіт з обробки (обгумовування) кілець ущільнюючих армованих - у розумінні ч.ч.1,2 ст. 837 Цивільного кодексу України, оскільки мова йде про отримання й використання конкретного результату.
З урахуванням наведеного, суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду в постановах від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 та від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 висловила правову позицію про те, що суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін. При цьому суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, які фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.
Таким чином, суд дійшов до висновку, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення законодавства України про підряд.
Як встановлено ч. 1 ст. 318 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду замовник зобов`язується прийняти і оплатити виконану роботу, тоді як до обов`язків підрядника віднесено виконання робіт на свій ризик за завданням замовника.
Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч.7 ст.193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 202 Господарського кодексу України та ст.ст. 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином, або з інших підстав, встановлених договором або законом.
Суд, дослідивши наявні матеріали справи зазначає, що згідно з умовами п. 4.1 Договору передбачена часткова передоплата оплата Замовником послуг Виконавця, яка повинна бути здійснена після виставлення рахунків, але до передання обгумованих кілець Замовнику.
З урахуванням положень ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України оплата Замовником роботи Виконавця з обгумовування кілець є зустрічними майновим обов`язком за виконану останнім роботу - тобто право на отримання оплати перебуває в залежності від виконання обумовленої роботи. Суд зазначає, що аналогічна сутність грошового обов`язку у Замовника передбачена й ст. 901 Цивільного кодексу України, застосованою позивачем.
Виходячи із встановлених судом обставин, які сторонами наразі не оспорюються, останні фактичними діями відступили від умов оплати, передбаченої п. 4.1 договору, а саме Виконавець розпочав виконання робіт за Договором, а також передав оброблені комплекти матеріальної частини Замовнику до отримання часткової передоплати виконаної роботи, що не скасовує обов`язку з оплати як такого, але й не скасовує вказану вище залежність права на отримання оплати від факту виконання робіт у визначених обсягу та якості. В силу власних дій Виконавця з передання оброблених кілець Замовнику до їх сплати, така оплата останнім вже об`єктивно і правомірно не могла бути здійснена у повній відповідності до п. 4.1 договору. За відсутністю в умовах договору порядку дії сторін в такій ситуації у даному випадку повинно застосовуватись загальне правило ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України для розрахунків, що передбачає необхідність наявності трьох складових: після остаточної здачі (1) роботи за умови, що таку роботу виконано належним чином (2) і в погоджений строк (3), адже інших умов щодо оплати в такому випадку сторони за змістом договору не узгодили.
При цьому, судом також взято до уваги, що умовами п. 4.1 Договору сторони погодили, що остаточний розрахунок за надані послуги здійснюються Замовником не пізніше 15-ти календарних днів після оформлення акту приймання-передачі наданих послуг і здійснення Виконавцем реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем надано суду копії податкових накладних: на суму 53550 грн., що свідчить про дотримання Виконавцем умов Договору у відповідній частині.
З урахуванням наведеного, оцінка наявності передбачених ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України умов оплати здійснюється судом в контексті параметрів: (1) остаточної здачі та (2) виконання належним чином, зокрема, щодо вимог з якості робіт, регламентованих ст.857 Цивільного кодексу України.
Судом також взято до уваги, що сторонами не оспорюється сам факт виконання Виконавцем Договору в частині здійснення обгумовування кілець ущільнюючих армованих, але існують розбіжності відносно оцінки якості та факту прийняття Замовником таких робіт. 
При цьому, порядок приймання передачі наданих послуг погоджений сторонами у розділі 7 Договору.
Замовник підписує або надає відмову від підписання акту приймання-передачі наданих послуг, у зв`язку з незадовільною якістю наданих послуг, протягом 5 робочих днів з дати одержання однойменного акту.
Відповідач отримання актів приймання-передачі наданих послуг не заперечує, проте посилаючись на незадовільну якість наданих послуг (фактично виконаних робіт), вказує про відмову від підписання таких актів.
З урахуванням наведеного, суд зазначає, що враховуючи положення п. 7.3 Договору, відповідач, як Замовник, повинен був розглянути направлені йому акти в строк, що не перевищує 5 робочих днів з моменту їх отримання, та підписати їх, або надати відмову від підписання.
Суд констатує, що умовами п. 7.2 Договору передбачено, що акти приймання-передачі наданих послуг надаються Виконавцем Замовнику разом із актами приймання-передачі комплектів матеріальної частини після надання послуг та кільцями ущільнюючими армованими.
При цьому, матеріали справи містять підписані обома сторонами без будь-яких зауважень та заперечень акти приймання-передачі комплектів матеріальної частини після надання послуг. Жодних застережень щодо підписання цих актів не містять. Крім того, відповідач підтверджує, що підписання вказаних актів є свідченням факту повернення виконавцем замовнику переданих на виконання послуг комплектів матеріальної частини.
Крім того, критично оцінюються судом і доводи відповідача про те, що договором не визначено конкретного строку надання Виконавцю акту результатів вхідного контролю. Так, з огляду на передбачену п. 7.4 Договору можливість замовника протягом 5 робочих днів відмовитися від підписання акту приймання-передачі наданих послуг у зв`язку з незадовільною якістю наданих послуг, вбачається, що відповідач спершу повинен здійснити вхідний контроль, вирішити питання про прийняття/неприйняття отриманих послуг, і лише потім перейти до розгляду питання підписання актів.
Таким чином, суд зазначає, що відповідач повинен був здійснити вхідний контроль та підписати акти приймання-передачі наданих послуг або надати відмову від їх підписання.
Однак відповідач, отримавши акти приймання-передачі наданих послуг, відмови від їх підписання у строк, передбачений п. 7.3 Договору не надав.
Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 02.06.2023 у справі № 914/2355/21, від 14.07.2021 у справі № 911/1981/20, від 20.04.2021 у справі № 905/411/17, від 17.03.2021 у справі № 910/11592/19, від 29.11.2021 у справі № 910/11215/20, передання і прийняття робіт на підставі підписаного в односторонньому порядку акту і виникнення за таким актом прав та обов`язків можливе за наявності реального виконання робіт за договором, у разі неотримання обґрунтованої відмови про причини неприйняття робіт у строк, визначений договором.
За загальним правилом, при вирішенні спорів щодо належного та своєчасного виконання договорів стосовно надання послуг/виконання робіт, як зі сторони замовника, так і виконавця, суди повинні надавати оцінку вжитим сторонами діям на його виконання у їх сукупності з огляду саме на умови кожного договору (договорів) у конкретній справі, проте передбачена відповідним договором умова щодо оплати за надані послуги (виконані роботи) з прив`язкою до підписання відповідних актів приймання не може бути єдиною підставою, яка звільняє замовника від обов`язку здійснити таку оплату, адже основною первинною ознакою будь-якої господарської операції, як то надання послуг чи виконання робіт, є її реальність. 
Наявність належним чином оформлених первинних документів (підписаних уповноваженими представниками обох сторін) є вторинною, похідною ознакою.
Неналежне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами, зокрема непідписання замовником актів приймання робіт/послуг без надання у визначені договором та/або законом строки вмотивованої відмови від їх підписання, не може свідчити про їх безумовну невідповідність змісту господарської операції (наданим послугам або виконаним роботам). Правові наслідки створює саме господарська операція (реальне надання послуг/виконання робіт), а не первинні документи.
Нормами чинного законодавства передбачено обов`язок замовника здійснити оплату фактично виконаних робіт. Сама по собі відсутність підписаного сторонами акту виконаних робіт не може бути підставою для несплати вартості фактично виконаних робіт.
Так, визначаючи наявність/відсутність підстав для оплати наданих послуг (виконаних робіт) у випадку непідписання Замовником відповідних актів прийняття наданих послуг (виконаних робіт), суд повинен виходити з доведення/недоведення сторонами факту реального надання послуг (виконання робіт). 
Адже непідписання актів приймання наданих послуг (виконаних робіт) без надання у визначені договором та/або законом строки вмотивованої відмови від їх підписання може свідчити про недобросовісність поведінки замовника, який таким чином намагається уникнути оплати цих послуг (робіт), оскільки фактично у всіх договірних відносинах факт оплати ставиться у залежність від підписання актів наданих послуг (виконаних робіт), що має на меті настання узгодження сторонами обсягу та якості робіт та встановлення терміну відліку виникнення зобов`язання з оплати. Ігнорування замовником підписання актів та/або безпідставне ухилення від прийняття наданих послуг (виконаних робіт) не може бути підставою, яка звільняє його від обов`язку оплатити надані послуги (виконані роботи).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання (ст. 610 ЦК України).
Матеріали справи свідчать про те, що відповідач протягом 5 робочих днів з дня отримання спірних актів повинен був прийняти виконані позивачем роботи (надані послуги) шляхом підписання актів приймання-передачі наданих послуг, або надати позивачу відмову від їх підписання у вказаний строк.
Разом із тим, листи про наявність недоліків виконаних робіт позивачем оформлено з порушенням обумовлених Договором строків, у зв`язку з чим відповідач втратив договірну можливість відмови від підписання відповідних актів.
Крім того, посилаючись на застосування положень п. 7.6 Договору щодо права Замовника відмовитися від приймання послуг у випадку виявлення недоліків, які не можуть бути усунені, відповідач сам не виконує у повному обсязі приписів відповідного пункту Договору, яким передбачено, що у разі відмови від приймання послуг у випадку виявлення недоліків, Замовник виконує розрахунок збитків, сума яких компенсується за рахунок Виконавця, у тому числі шляхом її утримання із суми, яку Замовник мав оплатити Виконавцю.
Доказів вчинення Замовником відповідних дій відповідачем суду не надано.
Суд також враховує, що така поведінка відповідача у спірних правовідносинах, з огляду на подальше фактичне визнання зобов`язань перед позивачем за договором № 11846 по актам не є послідовною та не відповідає принципам добросовісності.
Так, судом взято до уваги, що 22.11.2024 позивачем та відповідачем було без будь-яких зауважень та заперечень підписано Акт звірення взаємних розрахунків, у якому відображено наявність зобов`язань Акціонерного товариства "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"-"Машпроект" перед Приватним акціонерним товариством "Одеський завод гумових технічних виробів" за договором № 11846.
При цьому, згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 20.08.2020 у справі №902/959/19, акт звіряння може бути доказом на підтвердження обставин, зокрема, наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо, однак за умови, що інформація, відображена в акті, підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.
Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 19.04.2018 у справі №905/1198/17, від 05.03.2019 у справі №910/1389/18 та від 04.12.2019 №916/1727/17.
Так, судом враховано, що податкова накладна, як доказ, може оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі, і не може буди єдиним доказом, на підставі якого суд встановлює факт передачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг). Оцінюючи податкові накладні у сукупності з іншими доказами, господарські суди повинні враховувати положення Податкового кодексу та фактичні дії як виконавця, так і замовника щодо відображення ними в податковому та бухгалтерському обліку постачання спірного товару.
Вказане mutatis mutandis узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 04.11.2019 у справі № 905/49/15 та від 29.01.2020 у справі № 916/922/19.
Відповідно до пункту 201.7 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).
Пунктом 201.10 Податкового кодексу України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Як вбачається з матеріалів справи, надані позивачем податкові накладні прийняті контролюючим органом та зареєстровані в ЄРПН. Відтак, достовірність вказаних у таких накладних відомостей та реальність господарських операцій за ними презумується.
У свою чергу, доказів того, що відповідач, як отримувач (покупець) відповідних послуг (робіт), подавав уточнювальні декларації щодо безпідставного нарахування податкового кредиту постачальником (продавцем) за вказаними накладними, матеріали справи не містять.
Підсумовуючи викладене вище суд зауважує, що відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. 
Суд зазначає, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".
Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
З урахуванням наведеного вище, з огляду на фактичне визнання відповідачем зобов`язань перед позивачем за актом приймання-передачі наданих послуг, а також порушення строків щодо документального оформлення відмови від підписання таких актів, беручи до уваги додаткове підтвердження реальності спірних господарських операцій щодо приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) шляхом прийняття контролюючим органом та реєстрації в ЄРПН відповідних податкових накладних та відсутність спростувань зазначених обставин відповідачем, суд вважає, що докази, на підтвердження правомірності вимог позивача про стягнення заборгованості за Договором закупівлі послуг № 11846 від 11.10.2023 є більш вірогідними, ніж докази, надані відповідачем на підтвердження обґрунтування своєї позиції про те, що замовник скористався своїм правом на зупинення виконання своїх обов`язків по оплаті послуг по договору та відмовився від їх виконання в повному обсязі.
Отже, враховуючи принцип змагальності сторін, суд вважає, що позивач довів більш вірогідними доказами заявлені вимоги, аніж їх спростував відповідач.
Суд також констатує, що відповідачем не надано доказів оплати заборгованості в розмірі 233 100 грн., строк оплати якої, з урахуванням викладеного вище, слід вважати таким, що настав.
Судом перевірено розрахунок основної заборгованості та встановлено, що позивачем суму заборгованості в розмірі 233 100 грн. зазначено правильно.
За таких обставин вимога позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу є обґрунтованою, а відтак підлягає задоволенню.
При цьому, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд може спиратись на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994).
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що ним надано вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами по справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Решта доводів та заперечень сторін судом до уваги не береться, оскільки не спростовують наведених вище висновків.
Господарським процесуальним законодавством передбачено покладання судових витрат, зокрема, витрат на оплату позовної заяви судовим збором, пропорційно задоволеним вимогам, на відповідача (ст. 129 ГПК України).
Визначаючи розмір відшкодування позивачу сплаченого ним судового збору, суд виходить з такого.
ПАТ "Одеський завод гумових технічних виробів" оплачено позов судовим збором, згідно платіжної інструкції від 09.07.2025 № 2.208192475.1, у загальній сумі 4095 грн. - за позовну вимогу майнового характеру про стягнення заборгованості за виконання робіт в загальній сумі 273 000 грн., що узгоджується з п.п. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", якою визначено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1,5 % від ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, належало оплатити судовим збором у загальній сумі 233100 грн. (233 100 грн. * 1,5%) - за вимогу про стягнення заборгованості.
Судом, визнано обґрунтованими позовні вимоги ПАТ "Одеський завод гумових технічних виробів" в частині стягнення з АТ "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"-"Машпроект" грошових коштів у загальній сумі 233 100 грн., які підлягають оплаті пропорційно задоволеним вимогам в сумі 3496 грн. 50 коп., і цю суму належить відшкодувати за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 232, 233, 236-238 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Одеський завод гумових технічних виробів" задовольнити.
2. Стягнути з Акціонерного товариства "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"-"Машпроект" (Україна, 54018, Миколаївська обл., місто Миколаїв, пр. Богоявленський, будинок 42а, код ЄДРПОУ 31821381) на корись Приватного акціонерного товариства "Одеський завод гумових технічних виробів" (Україна, 65013, Одеська обл., місто Одеса, Миколаївська Дорога, будинок 124; код ЄДРПОУ 00152276) борг за послуги обгумування згідно договору № 11846 від 11.10.2023 у розмірі 233 100 грн. та судовий збір у розмірі 3496 грн. 50 коп.

Рішення може бути оскаржено до Південно-Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Коваль.