Справа №295/400/26
Категорія 75
2/295/1193/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира
в складі: головуючого судді Лєдньова Д.М.
при секретарі Білінській Л.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник – адвокат Українець Оксана Леонідівна, до Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Житомирській області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,-

встановив:
 
Позивач звернулась в суд із позовом, в якому зазначила, що з 16.06.1980 постійно працювала у Службі відновлення та розвитку інфраструктури у Житомирській області (яка є правонаступником усіх юридичних осіб, котрі в подальшому були реорганізовані в дану службу) (відповідач). 
З 01.10.2010 позивач працювала на посаді провідного інженера відділу організації та безпеки дорожнього руху, який у подальшому був перейменований у відділ ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг, штучних споруд та безпеки автомобільних доріг. 
Повідомленням про заплановане звільнення №11-16/1737 від 09.10.2025 відповідачем попереджено позивача про звільнення з посади провідного інженера відділу ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг, штучних споруд та безпеки автомобільних доріг на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, яке відбудеться 12.12.2025 з виплатою вихідної допомоги згідно з вимогами чинного законодавства, у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, скороченням чисельності та штату працівників Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Житомирській області.
При цьому, повідомленням про наявність вакантної посади від 16.10.2025 позивачу запропоновано переведення на посаду завідувача канцелярією з посадовим окладом 13450 грн.
Наказом Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Житомирській області №48-К/ТР від 12.12.2025 ОСОБА_1 звільнено з посади провідного інженера відділу ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг, штучних споруд та безпеки автомобільних доріг з 12.12.2025 у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України.
Підставами виданого наказу стали: наказ №176 від 01.10.2025 «Про внесення змін до штатного розпису в зв`язку зі скороченням штату та чисельності»; повідомлення про заплановане вивільнення від 09.10.2025 №11-16/1743; повідомлення про наявність вакантної вакансії від 16.10.2025 №11-16/1188.
Позивач стверджує про протиправність виданого наказу про звільнення з огляду на таке.
Так, зокрема, до обов`язків роботодавця при звільненні працівника з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, належить письмове попередження його не пізніше, ніж за два місяці про наступне звільнення та пропонування працівникові одночасно з попередженням про звільнення іншої роботи на підприємстві, в разі її наявності.
Сторона вказує, що повідомленням про заплановане звільнення №11-16/1737 від 09.10.2025 позивачу запропоновано переведення на посаду фахівця з питань мобілізаційної роботи з посадовим окладом 10 758 грн. Також, повідомленням про наявність вакантної посади від 16.10.2025 №11-16/1188 позивачу запропоновано переведення на посаду завідувача канцелярією з посадовим окладом 13 450грн.
Позивач наголошує, що в Наказі Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Житомирській області №48-К/ТР від 12.12.2025 про звільнення ОСОБА_2 однією з підстав наказу зазначено - Повідомлення про заплановане вивільнення від 09.10.2025 №11-16/1743, при цьому, остання була ознайомлена з Повідомленням про заплановане звільнення №11-16/1737 від 09.10.2025 року.
Учасник звертає увагу на те, що відповідачем згідно вказаних вище повідомлень було запропоновано посади, котрі не відповідають професії чи спеціальності позивача, що, у свою чергу, протирічить змісту ч.3 ст.49-2 КЗпП. 
Водночас, станом на час звільнення, у відділі ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг, штучних споруд та безпеки автомобільних доріг наявна тимчасово вакантна посада основного працівника, який перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Проте, вказану посаду ОСОБА_1 перед звільненням запропоновано не було з невідомих причин.
Позивач додає, що іншим працівникам, котрих попереджено про вивільнення (як і позивача), пропонувались тимчасово вакантні посади основного працівника, який перебуває у відпустці по догляду за дитиною, в інших відділах, у той час, як позивачу вказані посади запропоновані не були, що, у свою чергу, свідчить про явну вибірковість відповідача у дотриманні трудових прав останньої.
На думку позивача, наявність у Службі відновлення та розвитку інфраструктури у Житомирській області тимчасово вакантних посад основного працівника, який перебуває у відпустці по догляду за дитиною, відповідач повинен був запропонувати позивачу усі такі посади на умовах строкового трудового договору на час декретної відпустки відповідного основного працівника.
У позові також вказано, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, а при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.
Позивач акцентує, що має тривалий безперервний стаж роботи протягом близько 45 років, величезний досвід на займаній посаді, володіє вагомою кваліфікацією та навиками у своїй професії. Про вказане свідчать, у тому числі, неодноразові нагороди, заохочення, зокрема, подяка голови Житомирської обласної ради, отримана позивачем у жовтні 2025 року, за високу професійну майстерність, багаторічну плідну працю у дорожній галузі, вагомий внесок у розбудову мережі автомобільних доріг України.
Позивач також ставить під сумнів необхідність змін до штатного розпису та чисельності працівників відповідача у зв`язку зі скорочення видатків на фонд заробітної плати, про що, зокрема, повідомлено 08.01.2026 на адвокатський запит від 19.12.2025 року.
Як свідчить довідка про суми, нараховані та виплачені при звільнені ОСОБА_1 , видана останній лише 06.01.2026, позивачу в грудні було виплачено, крім основної, додаткову заробітну плату (надбавку за досягнення в праці в розмірі 50%). Також, позивачу відповідачем протягом 2025 року систематично здійснювалися аналогічні та інші додаткові виплати (премії та надбавки), матеріальна допомога.
Позивач звертає увагу, що штатна одиниця посади провідного інженера відділу ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг, штучних споруд та безпеки автомобільних доріг, яка, згідно Наказу Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Житомирській області №176 від 01.10.2025 «Про внесення змін до штатного розпису в зв`язку зі скороченням штату та чисельності», підлягала виведенню зі штатного розпису даної юридичної особи, та яку обіймала позивачка, є не єдиною у даному відділі. Тобто, скороченню підлягала відповідна посада, а не конкретна особа – ОСОБА_1 .
У позові додано, що відповідачем довідку про суми, нараховані та виплачені при звільнені ОСОБА_1 , видано лише 06.01.2026.
Таким чином, враховуючи незаконність Наказу Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Житомирській області №48-К/ТР від 12.12.2025 про звільнення ОСОБА_2 , наявні підстави для поновлення позивача на посаді провідного інженера відділу ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг, штучних споруд та безпеки автомобільних доріг з 12.12.2025.
Позивач стверджує про завдання відповідними діями відповідача моральних страждань, що проявились через хвилювання, стресові психологічні стани. У позові звернуто увагу, що позивач є особою з інвалідністю 2 групи, у зв`язку із чим, після повідомлення їй відповідачем про наміри її звільнити та після самого звільнення, остання, на фоні стресу та сильного душевного хвилювання, відчула значне погіршення її хронічних захворювань, через що, вона змушена наразі проходити додаткові обстеження та лікування.
Посилаючись на відповідні обставини позивач просить:
-визнати незаконним та скасувати Наказ Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Житомирській області №48-К/ТР від 12.12.2025 про звільнення ОСОБА_2 ;
-поновити ОСОБА_1 на посаді провідного інженера відділу ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг, штучних споруд та безпеки автомобільних доріг Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Житомирській області з 12.12.2025; 
-стягнути зі Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Житомирській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.12.2025 по день ухвалення рішення суду;
-стягнути зі Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Житомирській області на користь ОСОБА_1 10000,00 грн. моральної шкоди.

Ухвалою суду від 13.01.2026 року по справі відкрите спрощене позовне провадження.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву із запереченнями щодо заявлених позовних вимог.
Спираючись на судову практику, наведену у постановах Верховного Суду, сторона зазначае, що суд зобов`язаний у першу чергу перевірити наявність підстав для звільнення (чи мали місце реорганізація, зміни в організації виробництва і праці, скорочення штату або чисельності працівників), дотримання відповідної процедури і не досліджує питання доцільності скорочення чисельності або штату працівників.
Так, власник або уповноважений ним орган вправі на свій розсуд вносити зміни до штатного розпису, в тому числі має право зменшити чисельність посад, здійснити звільнення працівників, одночасно прийнявши рішення про прийняття на роботу працівників іншого фаху і кваліфікації, чисельність інших посад.
Згідно Положення про Службу відновлення та розвитку інфраструктури у Житомирській області, затвердженого наказом Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України від 10.02.2025 № Н-51, Служба - державна неприбуткова організація, яка заснована на державній власності і належить до сфери управління Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України. 
Згідно з розділом 7 Положення Службу очолює начальник, який призначається на посаду і звільняється з посади Головою Уповноваженого органу управління за погодженням з відповідними органами виконавчої влади. 
Відповідно до п. 7.3 Положення начальник служби, в тому числі, за погодженням з Уповноваженим органом управління затверджує структуру та штатну чисельність Служби.
Отже, Служба має право самостійно визначати свою організаційну структуру, встановлювати чисельність і затверджувати штатний розпис.
Пунктом першим наказу Служби від 01.10.2025 року № 176 «Про внесення змін до штатного розпису у зв`язку зі скороченням штату та чисельності працівників» внесено зміни до штатного розпису Служби, а саме, виведено зі штатного розпису Служби посади, у тому числі, провідного інженера відділу ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг, штучних споруд та безпеки автомобільних доріг – 1 штатна одиниця.
Відповідне рішення прийнято на підставі «Аудиторських рекомендацій щодо усунення та недопущення в подальшому порушень і недоліків, виявлених за результатами планового внутрішнього аудиту щодо оцінки якості організації та ведення договірної роботи, дотримання актів законодавства, процедур та контроль за виконанням договорів, ефективності функціонування системи внутрішнього контролю за період з 01 січня 2023 року по 01 липня 2025 року», наданих відділом внутрішнього аудиту Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України, в тому числі, щодо забезпечення оптимізації штатної чисельності працівників та заступників начальника Служби, аналізу функціонального наповнення посад, з метою приведення штатного розпису у відповідність до фактичних обсягів завдань та фінансових можливостей (суттєве зменшенням обсягів фінансування та виробничих планів, пов`язаних з виконанням робіт на дорогах загального користування державного значення Житомирської області, що відповідно призвело до зменшення фінансового надходження на утримання служби замовника, у зв`язку із чим скоротилися видатки на фонд заробітної плати) та листа погодження Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України від 12.09.2025 № 2500/1/09-03/19-6322/09-22. 
На виконання п. 2 наказу Служби відновлення у Житомирській області «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення штату та чисельності працівників» від 01.10.2025 № 176 Комісією з розгляду питань вивільнення працівників Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Житомирській області за результатом розгляду наданих документів, протоколом №1 від 06.10.2025 року встановлено, зокрема, - за результатом опрацювання посадової інструкції заступника начальника відділу ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг, штучних споруд та безпеки автомобільних доріг та провідного інженера відділу ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг, штучних споруд та безпеки автомобільних доріг на якій працює ОСОБА_1 встановлено, що посада провідного інженера відділу ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг, штучних споруд та безпеки автомобільних доріг здебільшого дублює обов`язки заступника начальника відділу, тому збереження цієї посади стає недоцільним.
Відповідач визнає, що 09.10.2025 позивачу було вручено повідомлення №11-16/1737 від 09.10.2025 про заплановане звільнення, яким також позивачу запропоновано переведення на посаду фахівця з питань мобілізаційної роботи.
Крім того, 16.10.2025 позивачу вручено повідомлення №11-16/1188 від 16.10.2025 про наявність вакантної посади та було запропоновано переведення на посаду завідувача канцелярією.
У межах дотримання вимог чинного законодавства ОСОБА_1 запропоновано наявні вакантні посади. Водночас, від запропонованих посад остання відмовилась.
Відповідач вказує, що оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.
Служба зазначає, що посада працівника, який/яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, не є вакантною та не підлягає пропонування іншим працівникам при скороченні штату.
У відзиві додано, що посада провідного інженера відділу ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг, штучних споруд та безпеки автомобільних доріг не є однорідною професію та посадою, і у даному випадку мало місце скорочення посади провідного інженера з функціональними завданнями та обов`язками згідно посадової інструкції, яка була єдиною в Службі.
Відповідач вказує, що при вивільненні працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці в першу чергу підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників, що підлягають скороченню. І лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у ч. 2 ст. 42 КЗпП України.
Отже, реалізація переважного права на залишення на роботі з урахуванням стажу та досвіду роботи працівника може мати місце у ситуації, коли скорочення штату стосується кількох аналогічних посад, а скороченню підлягає лише певна їх частина.
Сторона також вказує, що при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, зокрема, особам з інвалідністю внаслідок війни та членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни; працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України. Тож, КЗпП встановлює переважне право на залишення на роботi пiд час звiльнення працiвникiв у зв`язку зi змiнами в органiзацiї виробництва i працi виключно для певних категорiй iнвалiдiв. Однак, переважне право не є забороною на скорочення.
Щодо невидачі довідки про суми, нараховані та виплачені при звільнені ОСОБА_1 Служба зазначає, що основним правом працівника при звільненні, гарантованим статтею 116 КЗпП України, є право на отримання належних йому сум у визначені строки. Обов`язок повідомити письмово (стаття 116, частина перша) є процедурним, а не визначальним для факту проведення розрахунку. Нараховані та виплачені при звільнені грошові кошти були перераховані вчасно, таким чином, ключове матеріальне право працівника — на отримання коштів — було дотримано.
Вказуючи на дотримання вимог законодавства у процедурі звільнення працівника, сторона заперечує заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди та просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В судовому засіданні учасники підтримали вимоги та заперечення з підстав, наведених у письмових заявах по суті спору.
Представник позивача зауважила, що в обгрунтування позиції сторони щодо протиправності прийнятого відповідачем наказу про звільнення покладаються декілька обставин. По-перше, формальність та необгрунтованість самого рішення про необхідність скорочення посади, оскільки обов`язки, визначені посадовою інструкцією позивача, є суттєво відмінними від тих, що передбачені іншими інструкціями, та передбачають, зокрема, виконання комплексних дій у взаємодії з іншими працівниками, що, у свою чергу, виключає можливість скорочення відповідної посади як незамінної. Представник також зазначила, що вказані відповідачем підстави прийняття рішення про скорочення посад внаслідок обмеженого фінансування не відповідає фактичним умовам, оскільки протягом 2025 року працівникам виплачувалась заробітна плата в повному обсязі, додатково здійснювалось преміювання. По-друге, неповідомлення про наявність роботи на підприємстві, - за відомостями позивача, на час повідомлення про вакантні посади, від яких позивач відмовилась внаслідок неспорідненості передбачуваної роботи, вільним було місце особи, що здійснювала догляд за дитиною. По-третє, неврахування переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці: представник пояснила, що позивач має більший безперервний трудовий стаж у порівнянні з іншими особами, які оцінювались роботодавцем при прийнятті рішення про вивільнення працівників, а вказані у порівняльній таблиці відомості про більшу кваліфікацію та продуктивність праці є вибірковими та однобічними.
Представник відповідача, заперечуючи відносно заявлених вимог, вказала, що прийняття рішення щодо скорочення штату та чисельності працівників віднесено до виключних повноважень роботодавця, а твердження сторони позивача про відсутність підстав для цього є необ`єктивними.
При вирішенні питання щодо вивільнення працівників перш за все оцінювалась кваліфікація та продуктивність праці. Рішення про скорочення ОСОБА_1 було прийняте як щодо особи із нижчою кваліфікацією та продуктивність праці. При цьому, всі з оцінених осіб (3 особи) підпадали під дію положень ст. 42 КЗпП України з відповідними підставами переважного права залишення на роботі.

Судом встановлено наступні обставини.
З 01.10.2010 позивач працювала на посаді провідного інженера відділу організації та безпеки дорожнього руху, який у подальшому був перейменований у відділ ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг, штучних споруд та безпеки автомобільних доріг. 
Відповідно до дослідженого судом штатного розпису Служби, затвердженого станом на 27.08.2025 року, відділ ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг, штучних споруд та безпеки автомобільних доріг включає 3 посади: начальник відділу, заступник начальника відділу, провідний інженер (3 штатних одиниці).
Наказом Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Житомирській області від 01.10.2025 року № 176 «Про внесення змін до штатного розпису у зв`язку зі скороченням штату та чисельності працівників» внесено зміни до штатного розпису Служби, а саме, виведено зі штатного розпису Служби посади, у тому числі, провідного інженера відділу ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг, штучних споруд та безпеки автомобільних доріг – 1 штатна одиниця.
Судом встановлено, що на виконання наказу Служби відновлення у Житомирській області «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення штату та чисельності працівників» від 01.10.2025 № 176 проведено засідання комісії з розгляду питань вивільнення працівників Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Житомирській області.
Згідно складеного за результатом засідання комісії протоколу № 1 від 06.10.2025 року за результатом опрацювання посадової інструкції заступника начальника відділу ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг, штучних споруд та безпеки автомобільних доріг та провідного інженера відділу ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг, штучних споруд та безпеки автомобільних доріг, на якій працює Тамара Кобилецька, встановлено, що посада провідного інженера відділу ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг, штучних споруд та безпеки автомобільних доріг здебільшого дублює обов`язки заступника начальника відділу, тому збереження цієї посади стає недоцільним.
У протоколі зазначено, що з метою вдосконалення організаційної структури та усунення дублювання функціональних обов`язків, шляхом об`єднання однотипних робочих процесів у межах відділу ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг, штучних споруд та безпеки автомобільних доріг та проведеним комісією аналізу кваліфікації та продуктивності праці працівників даного відділу, результати якого відображені в порівняльний таблиці (додаток № 1), встановлено про наявність переважного права на залишення на роботі у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Позивачу 09.10.2025 повідомлено про заплановане звільнення, запропоновано переведення на посаду фахівця з питань мобілізаційної роботи.
Крім того, 16.10.2025 позивача повідомлено про наявність вакантної посади та запропоновано переведення на посаду завідувача канцелярією.
В судовому засіданні позивач не заперечувала щодо повідомлення про такі посади, визнала, що відмовилась від зайняття таких посад внаслідок неспорідненості з раніше виконуваною роботою.
Наказом Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Житомирській області №48-К/ТР від 12.12.2025 ОСОБА_1 звільнено з посади провідного інженера відділу ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг, штучних споруд та безпеки автомобільних доріг з 12.12.2025 у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України.

При вирішенні питання грунтовності заявлених вимог суд виходить з таких міркувань.
Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці регулюється, зокрема, положеннями Кодексу законів про працю України.
Статтею 2 КЗпП України визначено право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку.
Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця (статті 40, 41) – п. 4 ст. 36 КЗпП України.
У відповідності до п.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Згідно з ч.2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
За змістом ч.ч. 1-3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.
При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.
Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. 
Відповідно до ч.1 ст. 42 при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.
Частиною другою наведеної норми визначено категорії працівників, що мають перевагу в залишенні на роботі при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації. Такими, зокрема, є: сімейні - при наявності двох і більше утриманців; особи, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; працівники з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.
Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц, від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц, від 30 вересня 2021 року у справі № 462/1930/19, суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить виключно власникові або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.
Суд не вбачає у прийнятому рішенні щодо скорочення штату ознак очевидного спотворення добросовісності господарської доцільності, твердження позивача про формальність такого рішення, зокрема, з підстав достатності фінансування, суд визнає необгрунтованим.
Не може зазнавати надмірного судового втручання і оцінка підстав для визначення конкретної посади, що підлягає скороченню. При цьому, судом визнається належною та достатньою процедура вивчення роботодавцем питань функціональних обов`язків працівників як умови оптимізації штату працівників.
Суд зазначає, що власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантні посади чи роботу за відповідною професією або спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо та яка з`явилася на підприємстві протягом цього періоду й існувала на день звільнення (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2022 року у справі № 525/983/21, від 10 січня 2024 року у справі № 333/4779/20).
Отже, роботодавець має запропонувати працівнику, якого він вивільняє, всі вакансії, які були (з`явилися) на підприємстві, аж до моменту звільнення (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 лютого 2023 року у справі № 199/4766/21, від 18 жовтня 2023 року у справі № 210/6543/21).
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом не отримано доказів на підтвердження невиконання покладеного на роботодавця обов`язку щодо повідомлення про вакантну роботу, яку позивач може виконувати з урахуванням її освіти, кваліфікації та досвіду. 
Судом встановлено, що до моменту звільнення позивачу пропоновалось переведення на посаду фахівця з питань мобілізаційної роботи, а також на посаду завідувача канцелярією, які були вакантними протягом відповідного періоду.
Учасниками по справі визнається, що позивач відмовилась від запропонованих посад. В судовому засіданні позивач додала, що не бажала зайняти відповідні посади, мала сподівання залишитись в обсягах саме тих функцій, що виконувала раніше.
З приводу тверджень сторони позивача про безпідставне неповідомлення про посаду працівника, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною, суд зауважує, що відповідно до частини третьої статті 2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки забезпечується, зокрема, гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом.
Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2020 року у справі № 285/4227/18, аналізуючи дотримання роботодавцем виконання вимог частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 Кодексу законів про працю України щодо працевлаштування працівника, у зіставленні з приписами пункту 3 частини першої статті 1 Закону № 5067-VI, частини третьої статті 2 Закону України «Про відпустки» та частини другої статті 23 Кодексу законів про працю України, дійшов висновку, що якщо працівник відсутній у зв`язку з хворобою, відрядженням, відпусткою посада, яку він займає, не є вакантною. Отже, посада жінки, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, не є вакантною і прийняття працівників на таку посаду можливе лише за строковим трудовим договором на період до виходу з відпустки для догляду за дитиною основного працівника.
З приводу зауважень сторони позивача про помилковість висновків про нижчу кваліфікацію та продуктивність праці позивача та неврахування, у зв`язку із цим, підстав для переважного права залишення на роботі, суд зазначає, що визначальним критерієм для визначення наявності переважного права на залишенні на роботі при скороченні чисельності штату працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці є саме рівень кваліфікації працівника та продуктивність праці. Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці (постанова ВС від 22 вересня 2020 року по справі № 161/7196/19).
Для такої перевірки повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо.
Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП України.
Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню.
Законодавством не встановлена заборона для роботодавця ознайомлювати працівника, посада якого скорочується, із усіма вакантними посадами на підприємстві, як і не встановлено жодного обмеження для працівника претендувати на будь-яку вакантну посаду, яку він має бажання обіймати. При цьому бажання працівника бути переведеним на певну посаду не встановлює жодного обов`язку щодо переведення такого працівника на обрану ним посаду, у разі невідповідності кваліфікації такого працівника до обраної посади.
Зазначене відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 09 серпня 2017 року у справі № 6-1264цс17.
Визначення рівня кваліфікації є оціночним поняттям та не може зводитись лише до критерії відповідності працівника вимогам за кваліфікацією, визначених посадовою інструкцією. На останньому судженні наполягає позивач, вказуючи, зокрема, що володіє необхідним обсягом знань в сфері комп`ютерних технологій для виконання покладених на неї функцій. Сама по собі відповідність працівника за ознакою кваліфікаційних вимог, наведених у посадовій інструкції, є логічним висновком попередньої взаємодії працівника та роботодавця.
Згідно з постановою ВС від 25 вересня 2024 року у справі № 604/999/22 визначальним критерієм для визначення наявності переважного права на залишенні на роботі є саме рівень кваліфікації працівника та продуктивність праці. Визначення працівників з вищою кваліфікацією і продуктивністю праці є прерогативою виключно роботодавця, який володіє повною інформацією про результативність праці, що характеризує ефективність її витрат у виробництві та сфері послуг. При цьому суд наводить приклади документів та відомостей, які має врахувати роботодавець при проведенні аналізу. Це зокрема документи та відомості про освіту, про підвищення кваліфікації, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про суміщення професій тощо. 
Судом встановлено, що відповідачем складено порівняльну таблицю кваліфікації та продуктивності праці працівників відділу ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг, штучних споруд та безпеки автомобільних доріг, у якій відтворено відомості про позивача, а також інших двох працівників відділу за критеріями: освіта, стаж роботи, кваліфікація, підвищення кваліфікації, продуктивність. Додатково наведено відомості про переважне право згідно зі ст. 42 КЗпП України.
Так, зокрема, за освітою відносно всіх учасників порівняння наведено відомості про вищу освіту, кваліфікацію: позивач – провідний інженер, фахова кваліфікація – спеціаліст; працівник 2 - провідний інженер, фахова освіта – магістр; працівник 3 – провідний інженер, фахова освіта – спеціаліст, працювала начальником відділу ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг, штучних споруд та безпеки автомобільних доріг.
Щодо кожного з працівників наведено інформацію про проходження підвищення кваліфікації.
За продуктивністю праці відповідачем вказано відомості про те, що позивач не володіє сучасними інструментами програмного забезпечення, має досвід роботи у межах традиційних методик та виконує вузьке коло завдань. Навички та підходи не відповідають сучасним вимогам, технологіям та методам роботи, що знижує продуктивність. За погіршення якості роботи було зменшено надбавку за високі досягнення у праці (наказ Служби відновлення від 29.05.2025 року № 102). Має низький рівень продуктивності.
Щодо інших працівників за таким критерієм відповідачем наведено: (працівник 2) має високий рівень комп`ютерної грамотності та досвід роботи в AutoCAD, що дозволяє швидко та якісно виконувати технічну документацію будь-якої складності. Вільно володіє пакетом MS Office, вища швидкість роботи, відсутність помилок у виконанні завдань. Працює у відомчих програмних комплексах: веде інформаційно-аналітичну систему «Негабарит» та оперативний обмін даними про функціонування доріг загального користування в інформаційно-аналітичній системі «ОД». Виконує збільшений обсяг робіт - виконує функції тимчасово відсутнього працівника. В осінньо-зимовий період приймає участь у цілодобовому чергуванні з забезпечення контролю з станом покриття на автомобільних дорогах. Має високий рівень продуктивності.
Щодо працівника 3 відповідачем наведено: маючи досвід керування відділом, володіє усіма програмними комплексами по звітуванню відділу перед Державним Агентством відновлення, готує технічну документацію для підготовки та проведення процедур закупівлі, які відносяться до компетенції відділу, має високий рівень продуктивності.
Суд звертає увагу, що інформація про продуктивність праці, пов`язані із цим навички, зокрема, за сферою знань комп`ютерних технологій, перш за все, має оцінюватись роботодавцем як стороною взаємодії із працівником на рівні безпосереднього контролю. В межах спору суд перевіряє повноту зібраних щодо працівника даних, їх значення для можливості прийняття роботодавцем об`єктивного рішення.
На думку суду, відповідачем проведено належний аналіз показників кваліфікації та продуктивності праці, здобуто обгрунтований висновок. 
Є необхідним зазначити, що не наведення відомостей щодо проголошення Подяки позивачу за сумлінну працю, а також щодо отримання почесної грамоти «за сумлінну працю, високий професіоналізм, зразкове виконання службових обов`язків та з дня нагоди професійного свята», що видана в 2017 році, не може указувати на помилковість висновків роботодавця в частині продуктивності праці.
Відповідний критерій оцінюється за сукупністю показників, зокрема, у проміжки часу, що передують звільненню, крім того, такі відомості порівняльного критерію не наводяться і щодо інших осіб, які, у свою чергу, участі у спорі не приймають, отже позбавлені можливості подавати таку інформацію.
Судом встановлено, що відповідачем у порівняльній таблиці додатково проаналізовано переважне право залишення на роботі згідно приписів ст. 42 КЗпП України. Кожен з працівників є особою, що за певними критеріями (в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; працівники з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації) є особою, що має переважне право на залишення на роботі. У таблиці відповідачем вказано, що позивач має перевагу як працівник з тривалим безперервним стажем роботи, що згідно таблиці становить: у службі 45 років, у відділі – 15 років; працівник 3 – як особа з тривалим стажем роботи, що згідно таблиці - загальний стаж у службі 36 років, у відділі – 28 років; працівник 2 є особою, в сім`ї якої немає інших працівників з самостійним заробітком.
В судовому засіданні представник відповідача додала, що стаж роботи по працівнику 3 враховувався саме за показником роботи у відділі – 28 років.
З огляду на вищевикладені висновки, суд не убачає в процедурі оцінки продуктивності праці та рівня кваліфікації порушень, які виявляли би непропорційність між інтересами всіх учасників відповідних правовідносин. 
Отже, за висновком суду, відповідач вживав заходи спрямовані на реальне працевлаштування позивача, запропонувавши їй працевлаштування на посадах: фахівця з питань мобілізаційної роботи, а також на посаду фахівця з питань мобілізаційної роботи, завідувача канцелярією, які були вакантними, однак остання відмовилася від переведення на вказані посади, що свідчить про відсутність порушення вимог трудового законодавства при звільненні позивача.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
За таких обставин, поданий позов про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, а також про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди як взаємопов`язані вимоги - не підлягають до задоволення.
Керуючись ст.ст. 258-279 ЦПК України, суд,-

ухвалив:
Відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник – адвокат Українець Оксана Леонідівна, до Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Житомирській області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.
Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручену у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Д.М.Лєдньов