01.04.2026     Справа № 363/1730/25 

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
01 квітня 2026 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:
головуючого–судді        Чіркова Г.Є., 
при секретарі        Лещенко І.А.,
за участі прокурора       Смертенюка Д.В.,
відповідача          ОСОБА_1 ,
представника відповідача        ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом Першого заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах Пірнівської сільської ради до ОСОБА_1 , про усунення перешкоди у користуванні земельними ділянками та скасування рішень про їх державну реєстрацію, 
встановив:
перший заступник керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Пірнівської сільської ради звернувся до суду з даним позовом, в якому просив:
- усунути перешкоди у здійсненні Пірнівською сільською радою права користування та розпорядження земельними ділянками водного фонду з кадастровими номерами 3221886400:36:118:6156 площею 0,08 гa, 3221886400:36:118:6157 площею 0,08 га та 3221886400:36:118:6158 площею 0,08 га шляхом їх повернення від ОСОБА_1 на користь Пірнівської територіальної громади в особі Пірнівської сільської ради;
- усунути перешкоди у здійсненні Пірнівською сільською радою права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 62288982 від 15 грудня 2021 року з одночасним припиненням права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 3221886400:36:118:6156 площею 0,08 га, яка розташована в с. Новосілки Вишгородського району Київської області;
- усунути перешкоди у здійсненні Пірнівською сільською радою права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 62289306 від 15 грудня 2021 року з одночасним припиненням права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 3221886400:36:118:6157 площею 0,08 га, яка розташована в с. Новосілки Вишгородського району Київської області;
- усунути перешкоди у здійсненні Пірнівською сільською радою права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 62289601 від 15 грудня 2021 року з одночасним припиненням права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 3221886400:36:118:6158 площею 0,08 га, яка розташована в с. Новосілки Вишгородського району Київської області.
Свої вимоги мотивував тим, що рішенням Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області №261-24-VI від 10 липня 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 незаконно передано безоплатно у власність земельні ділянки з кадастровими номерами 3221886400:36:118:0208 та 3221886400:36:118:0212 площею по 0,12 га кожна, за рахунок земель водного фонду, зокрема їх прибережних захисних смуг.
Спірні земельні ділянки накладаються на землі водного фонду, на 100 метрову прибережно-захисну смугу, коли крутизна схилу на тому березі перевищує 3 градуси, що згідно ч. 3 ст. 88 ВК України подвоює край прибережної захисної смуги.
В подальшому на підставі ряду договорів купівлі-продажу земельних ділянок право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 3221886400:36:118:0208 та 3221886400:36:118:0212 в кінцевому рахунку набув ОСОБА_5 , який згодом об?єднав належні йому земельні ділянки з вказаними кадастровими номерами, внаслідок чого утворено земельну ділянку з кадастровим номером 3221886400:36:118:6155 площею 0,24 га, яку ОСОБА_1 в подальшому поділив на три земельні ділянки з кадастровими номерами 3221886400:36:118:6156, 3221886400:36:118:6157 та 3221886400:36:118:6158 площею 0,08 га кожна.
Отже, власником вищевказаних земельних ділянок, переданих у приватну власність рішенням Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області №261-24-VI від 10 липня 2013 року на теперішній час є ОСОБА_1 .
Водночас відведення у приватну власність вказаних земельних ділянок здійснено з порушенням вимог ст.ст. 19, 20, 58, 59, 60-62, 83, 84, 116 ЗК України та ст. ст. 1, 4, 88-90 ВК України.
Представник відповідача подав до суду відзив, у якому проти позову заперечив.
Зазначив, що відповідачем отримано архівні документи Новосілківської сільської ради, з яких вбачається, що у 2013 році рішеннями № 236-21-VI від 20 лютого 2013 року та № 253-23-VI від 10 червня 2013 надано дозвіл та затверджено проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги річки Десна в урочищі «Дякова». Вказаний проект, розроблений ТОВ «Центр геодезії та кадастру», погоджено відповідними органами, зокрема відділом Держземагентства та Управлінням водних ресурсів у м. Києві та Київській області, і ним визначено ширину прибережної захисної смуги у 30 метрів від урізу води.
Отримані відповідачем матеріали проекту землеустрою, а також пояснення інженера-землевпорядника ОСОБА_6 , який брав участь у його розробці, підтверджують законність встановлення саме такої межі прибережної захисної смуги.
Крім того, на підставі картографічних матеріалів ДНВП «Картографія» встановлено, що станом на 2009 рік спірні земельні ділянки знаходилися поза межами 30-метрової прибережної захисної смуги. Розмив берега припинено співвласниками суміжних земельних ділянок, якими за погодженням з Новосілківською сільською радою в рамках діяльності садового товариства «Дякова» реалізовано проект берегоукріплення.
Відтак, оцінка законності передачі земельних ділянок має здійснюватися станом на момент їх виділення у 2013 році, тоді як прокуратура визначила відстань до урізу води за результатами огляду 2024 року, без урахування вказаних обставин.
За таких обставин, надані відповідачем архівні документи, матеріали проекту землеустрою, висновок інженера-землевпорядника та картографічні матеріали свідчать про те, що спірні земельні ділянки знаходяться поза межами встановленої прибережної захисної смуги шириною 30 метрів. 
Також просив звернути увагу на те, що на трьох земельних ділянках, що належать ОСОБА_7 , ним за власні кошти збудовано три окремі садові будинки площею 177,8 м2, на які виготовлено технічні паспорти та зареєстровано право власності.
При цьому, обставини виділення спірних земельних ділянок вже досліджувалися у межах кримінального провадження, в якому ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2015 року скасовано арешт відповідних земельних ділянок. 
Прокурор подав до суду відповідь на відзив, у якому зазначив, що викладені у відзиві заперечення проти позову є необґрунтованими. Зазначила, що ОСОБА_1 , як покупець спірних земельних ділянок в силу зовнішніх, об?єктивних, явних і видимих, характерних для земель водного фонду природних ознак (наявності річки Десна, її берегових ліній, прибережно-захисних смуг) земельних ділянок, знав або, проявивши розумну обачність, міг і повинен був знати про те, що спірні земельні ділянки перебувають у межах прибережної захисної суги, а тому вибули з володіння держави з порушенням вимог закону, що свідчить про недобросовісність його дій під час набуття таких земель у власність
Крім того, ч.ч. 6, 7, 8 ст. 88 ВК України визначено, що у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації, однак за окремими проектами землеустрою, які розробляються в порядку, передбаченому законом.
Пунктами 1, 4, 5 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №486 від 05 травня 1996 року, передбачено, що розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації, яка узгоджується з Мінприроди, Держводагентством і територіальними органами Держземагентства. Отже, зазначений проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги вздовж водного об?єкту у межах розташування спірних ділянок вимогам чинного законодавства не відповідає, оскільки відповідних узгоджень Мінприроди та Держводаггентства не містить. 
Представник відповідача подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких просив у задоволенні позову відмовити. Наполіг на тому, що при придбанні спірних земельних ділянок ОСОБА_1 з достатньою розумною обачністю переконався в тому, спірні земельні ділянки до земель водного фонду не належать, оскільки існує рішення Новосілківської сільської ради про встановлення меж прибережної захисної смуги шириною 30 метрів, а в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно не існувало і на даний час немає відомостей про належність ділянок до земель водного фонду чи будь-яке обмеження їхнього цивільного обороту. Під час будівництва садових будинків на вказаних земельних ділянках та отримання дозвільних документів на таке будівництво жодні обмеження або заборони контролюючих органів державної влади, органів місцевого самоврядування та правоохоронних органів ні в який спосіб не встановлювалися.
Також зазначив, що рішенням Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області № 236-21-VI від 20 лютого 2013 року надано дозвіл, а рішенням Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області № 253-23-VI від 10 червня 2013 року затверджено проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги річки Десна в урочищі «Дякова» на території Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області, розроблений ТОВ “Центр геодезії та кадастру”, де враховано позитивні висновки відділу Держземагентства у Вишгородському районі Київської області від 31 травня 2013 року та управління водного господарства у місті Києві та Київській області від 06 червня 2013 року.
Прийняття вказаних рішень Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області також підтверджується протоколом другого засідання двадцять першої сесії VI скликання Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області від 20.02.2013 та протоколом другого засідання двадцять третьої сесії VI скликання Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області від 10 червня 2013 року. 
Таким чином, рішенням № 253-23-VI від 10 червня 2013 року Новосілківська сільська рада Вишгородського району Київської області реалізувала своє право, передбачене ст. 88 ВК України, затвердивши проект землеустрою щодо встановлення меж прибережної захисної смуги річки Десна в урочищі «Дякова» на території Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області, розроблений ТОВ «Центр геодезії та кадастру», і встановивши межі прибережної захисної смуги шириною 30 метрів.
Також просив звернути увагу на те, що позивачем у позовній заяві не заявлено вимогу про визнання незаконним вказаного проекту землеустрою щодо встановлення меж прибережної захисної смуги річки Десна в урочищі «Дякова» на території Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області, розроблений ТОВ «Центр геодезії та кадастру», та вимогу про визнання незаконним та скасування рішення № 253-23-VI від 10 червня 2013 року Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області, яким вказаний проект затверджено. 
Враховуючи викладене, посилання позивача на існування 100 метрової ширини прибережної захисної смуги (200 метрової в зв`язку з крутизною схилу більше 3 градусів) поряд із земельними ділянками з кадастровими номерами 3221886400:36:118:6156, 3221886400:36:118:6158 та їх накладення на прибережну захисну смугу є безпідставними.
Прокурор в суді просив позовні вимоги з підстав викладених у позові та відповіді на відзив задовольнити. 
Відповідач та його представник в суді просили у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив.
Відповідач у суді ствердив, що в 2021 році вирішив придбати спірні земельні ділянки лише після того, як переконався, що земельні ділянки не належать до земель водного фонду, оскільки ті знаходяться неподалік від берега річки Десна. Тільки коли переконався у законності виділення їх у приватну власність, став їх власником. Інформацію про це отримав від сільського голови Новосілківської сільської ради – Стукача М.П., та дізнався, що спірні земельні ділянки знаходяться за межами 30 метрової прибережної захисної смуги і не накладаються на неї. Жодних обтяжень і застережень при оформленні земельних ділянок, ні в нотаріуса, ні в інших контролюючих органів, при поділі земельних ділянок та здійснені будівництва на них не виявлено. Тому він був переконаний в тому, що земельне законодавство при оформлені спірних земельних ділянок ніким не порушено. Після купівлі земельних ділянок їх переформатував, утворив 3 нові, в які вклав грошові кошти і побудував садові будинки, які подарував дружині і дітям, а один продав у розстрочку, який на даний час переоформлений за новим власником.
Свідок ОСОБА_8 в суді показав, що земельну ділянку з кадастровим номером 3221886400:36:118:0208, площею 0,12 га, з цільовим призначенням – для ведення садівництва він придбав на початку 2016 року. Перед покупкою продавець йому розповів, що є рішення Новосілківської сільської ради про встановлення межі прибережної захисної смуги на відстані 30 метрів до урізу води, зокрема від цієї земельної ділянки. Продавець зазначив, що виділення даної земельної ділянки здійснено у законний спосіб. Для того, щоб пересвідчитись у його словах, ОСОБА_8 дізнався у голови Новосілківської сільської ради Стукача М.П. про те, що Новосілківська сільська рада рішенням сесії у 2013 році встановила межі прибережної захисної смуги на відстані 30 метрів від урізу води річки Десна. ОСОБА_9 показав рішення сесії та проект встановлення межі прибережної захисної смуги. Впевнившись, що земельну ділянку виділено з дотриманням законодавства України, ОСОБА_8 її придбав. В подальшому ці обставини повідомив ОСОБА_1 , коли продавав йому вказану земельну ділянку в 2021 році. Загалом ОСОБА_8 був власником вказаної земельної ділянки близько 6 років. За цей час будь-яких претензій щодо законності виділення земельної ділянки від органів державної влади не надходило. За той час співвласники суміжних земельних ділянок утворили садове товариство «Дякове», розробили і реалізували погоджений сільським головою проект проведення лінії електропередач та берегоукріплення.
Заслухавши сторони, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.
Встановлено, що 20 лютого 2013 року рішенням Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області №236-21-VI надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги річки Десни, урочище «Дякова» на території Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області.
10 червня 2013 року Новосілківська сільська рада Вишгородського району Київської області, розглянувши проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги річки Десна на території Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області, враховуючи необхідність встановлення прибережної захисної смути річки Десна в урочищі «Дякова» на території Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області, а також враховуючи позитивні висновки Відділу Держземагенства у Вишгородському районі Київської області від 31 травня 2013 року, Управління водного господарства у місті Києві та Київській області від 06 червня 2013 року, вирішила:
- затвердити проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги річки Десна у урочищі «Дякова» на території Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області, розроблений ТОВ «Центр геодезії та кадастру».
- встановити прибережну захисну смугу річки Десна в урочищі «Дякова» на території с. Новосілки у межах визначених проектом землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги річки Десна у урочищі «Дякова» на території Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області, встановивши межі прибережної захисної смуги шириною 30 метрів, про що 10 червня 2013 року Новосілківською сільською радою Вишгородського району Київської області ухвалено рішення №253-23VI.
Отже, в урочищі «Дякова» на території Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області по березі річки Десна вздовж урізу води на підставі окремого проекту землеустрою в порядку та з дотриманням ст. 88 ВК України Новосілківською сільською радою встановлено межі прибережної захисної смуги шириною 30 метрів.
Зазначені обставини також підтверджується: листом начальника Київводресурсів №247 від 05 червня 2013 року про погодження проекту землеустрою щодо встановлення меж прибережної захисної смуги річки Десна в урочищі «Дякова» 30 метрів від урізу води; висновком відділу Держземагентства у Вишгородському районі Київської області №295 від 31 травня 2013 року про погодження проекту землеустрою щодо встановлення меж прибережної захисної смуги річки Десна в урочищі «Дякова»; висновком відділу Держземагентства у Вишгородському районі Київської області №296 від 31 травня 2013 року про наявні обмеження на використання прибережної захисної смуги; схемою встановлення прибережної захисної смуги, кадастровим план земельної ділянки з кадастровим номером 3221886400:36:118:0205 (земельна ділянка прибережної захисної смуги площею 1,6915 га); викопіюванням з кадастрового плану Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області; планом меж зон обмежень (обтяжень) та сервітутів; актом встановлення меж, протоколом Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області другого засідання 21 сесії від 20 лютого 2013 року Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області; протоколом Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області другого засідання 23 сесії від 10 червня 2013 року Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області; протоколом Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області другого засідання 24 сесії від 10 липня 2013 року Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області.
Після утворення земельної ділянки прибережної захисної смуги з кадастровим номером 3221886400:36:118:0205 за її межами рішенням Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області №261-24-VI від 10 липня 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передано безоплатно у власність земельні ділянки з кадастровими номерами 3221886400:36:118:0208 та 3221886400:36:118:0212 площею по 0,12 га кожна.
31 липня 2013 року ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу відчужила належну їй земельну ділянку з кадастровим номером 3221886400:36:118:0208 площею 0,12 га ОСОБА_10 .
31 липня 2013 року ОСОБА_4 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу відчужив належну їй земельну ділянку з кадастровим номером 3221886400:36:118:0212 площею 0,12 га ОСОБА_10 .
29 березня 2016 року ОСОБА_10 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу відчужив належну йому земельну ділянку з кадастровим номером 3221886400:36:118:0208 площею 0,12 га ОСОБА_8 .
29 березня 2016 року ОСОБА_10 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу відчужив належну йому земельну ділянку з кадастровим номером 3221886400:36:118:0212 площею 0,12 га ОСОБА_11 .
23 листопада 2021 року ОСОБА_8 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу відчужив належну йому земельну ділянку з кадастровим номером 3221886400:36:118:0208 площею 0,12 га ОСОБА_1 .
23 листопада 2021 року ОСОБА_11 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу відчужив належну йому земельну ділянку з кадастровим номером 3221886400:36:118:0212 площею 0,12 га ОСОБА_1 .
У подальшому ОСОБА_1 об`єднав належні йому земельні ділянки з кадастровими номерами 3221886400:36:118:0208 та 3221886400:36:118:0212, внаслідок чого утворено земельну ділянку з кадастровим номером 3221886400:36:118:6155 0,24 га з цільовим призначенням – для індивідуального садівництва. 
Земельну ділянку з кадастровим номером 3221886400:36:118:6155 ОСОБА_1 поділив на три земельні ділянки з кадастровими номерами 3221886400:36:118:6156, 3221886400:36:118:6157 та 3221886400:36:118:6158 по 0,8 га кожна.
За наявних матеріалів справи та наданих суду доказів, право власно на вказані земельні ділянки зареєстровано за ОСОБА_1 з 13 грудня 2021 року.
Також судом встановлено, що на кожній з цих земельних ділянок збудовано садові будинки загальною площею по 177.8 кв.м кожен, зокрема:
- на земельній ділянці з кадастровим номером 3221886400:36:118:6156 будинок АДРЕСА_1 ;
- на земельній ділянці з кадастровим номером 3221886400:36:118:6157 будинок АДРЕСА_1 ;
- на земельній ділянці з кадастровим номером 3221886400:36:118:6158 будинок АДРЕСА_1 .
За наявних матеріалів справи та наданих суду доказів, право власності на вказані садові будинки зареєстровано за ОСОБА_1 з 22 лютого 2022 року.
Зазначені обставини підтверджуються: інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №419588112, №419587844, №419585269, №419585324 та №419585350 від 25 березня 2025 року; договором купівлі-земельної ділянки від 23 листопада 2021 року, укладеним між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельниченко І.О., зареєстрований за №2549; договором купівлі-земельної ділянки від 23 листопада 2021 року, укладеним між ОСОБА_11 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельниченко І.О., зареєстрований за №2553; заявою ОСОБА_1 про об`єднання земельних ділянок від 23 листопада 2021 року, посвідченою приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області, зареєстрована за №2393; заявою ОСОБА_1 про поділ земельних ділянок від 29 листопада 2021 року, посвідченою приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області, зареєстрована за №2425; даними технічних паспортів на садові будинки АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 .
Згідно листа ФОП ОСОБА_12 від 15 жовтня 2025 року, хоча відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 3221886400:36:118:0205 на публічній кадастровій карті відсутні (в системі ДЗК), разом з тим, відповідно до координат земельної ділянки з кадастровим номером 3221886400:36:118:0205, встановлено, що межі земельної ділянки 3221886400:36:118:0205 за цими координатами не накладаються (не перетинаються) із межами земельних ділянок за кадастровими номерами 3221886400:36:118:6156, 3221886400:36:118:6157 та 3221886400:36:118:6158.
На даний час земельні ділянки за кадастровими номерами 3221886400:36:118:6156, 3221886400:36:118:6157 та 3221886400:36:118:6158 відповідно до відомостей, що містяться в системі ДЗК, є суміжними (мають спільні межі без накладень/перетинів) із земельними ділянками за кадастровими номерами 3221886400:36:118:6064 та 3221886400:36:118:6063, які утворені шляхом поділу раніше сформованих земельних ділянок та повністю знаходяться в межах земельної ділянки 3221886400:36:118:0205. 
Також зазначені обставини підтверджуються звітом зі складання картографічних матеріалів для подальшого використання при здійсненні землеустрою на замовлення адвоката Сідашова О.В. (договір №2025/09-01 від 11 вересня 2025 року) щодо земельних ділянок з кадастровими номерами 3221886400:36:118:6156, 3221886400:36:118:6157 та 3221886400:36:118:6158, які розташовані в с. Новосілки Вишгородського району Київської області, складеним ФОП ОСОБА_12 в 2025 році.
Вказаний звіт складається з пояснювальної записки; викопіювання з публічної кадастрової карти; викопіювання з публічної кадастрової карти; викопіювання з топографічної основи масштабу 1:10 000, актуальної станом на 1975 рік (оновлено в 1992 році); викопіювання з ортофотопланів масштабу 1:10 000, актуальних станом на 2009 рік; схеми розташування земельної ділянки на супутникових знімках Google станом на 09 квітня 2005 року, 15 травня 2008 року, 11 жовтня 2021 року та 15 квітня 2022 року.
Відповідно до пояснювальної записки, а також Додатку № 1 (викопіювання з топографічної основи масштабу 1:10000, актуальної станом на 1975 (оновлено в 1992 році) та наданої ДНВП «Картографія», М-36-50-А-б-3) та Додатку № 2 (викопіювання з ортофотопланів, масштабу 1:10000, актуальної станом на 2009 року та наданої ДНВП «Картографія», Х-44-57-В-б-1) вказаного звіту встановлено, що впродовж з 1992 року берегова лінія річки Десна в місті неподалік від розташування земельних ділянок з кадастровими номерами 3221886400:36:118:6156, 3221886400:36:118:6157 та 3221886400:36:118:6158 зазнавала суттєвих змін. 
У той же час, станом на 2009 рік земельні ділянки з кадастровими номерами 3221886400:36:118:6156, 3221886400:36:118:6157 та 3221886400:36:118:6158 знаходяться поза межами тридцятиметрової прибережної захисної смуги від урізу води. 
Відповідно до копій документів оформлених в кримінальному провадженні №42024110000000344 за ч. 2 ст. 364 КК України, під час розслідування проведено огляд місця події, встановлено місцезнаходження земельних ділянок з кадастровими номерами 3221886400:36:118:6156, 3221886400:36:118:6157 та 3221886400:36:118:6158 біля річки Десна та описано їх, що вбачається з витягу з ЄДРДР №42024110000000344 за ч. 2 ст. 364 КК України від 04 жовтня 2024 року, протоколу огляду від 13 листопада 2024 року та додатків до нього.
Згідно ухвали Вишгородського районного суду Київської області від 14 серпня 2014 року про тимчасовий доступ до речей і документів в кримінальному провадженні №12014110150000789 за ч. 1 ст. 358 КК України, здійснено опис речей і документів, які вилучено, про що складено протокол тимчасового доступу до речей і документів від 12 вересня 2014 року, із яких вбачається, що вилучено оригінали документів, які перебувають у володінні Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області, зокрема тих, що стосуються діяльності Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області, а саме: регламенту діяльності сільської ради, рішень про створення постійних комісій та положень про їх діяльність, колективного договору, сільської ради, посадових інструкцій сільського голови, секретаря тa землевпорядника сільської ради, а також переліку депутатів сільської ради, які були присутні на сесіях 20 травня 2013 року та 10 липня 2013 року.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03 вересня 2015 року, накладено арешт на ряд земельних ділянок, в тому числі і на земельні ділянки з кадастровими номерами 3221886400:36:118:0208 та 3221886400:36:118:0212.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2015 року, арешт земельних ділянок з кадастровими номерами 3221886400:36:118:0208 та 3221886400:36:118:0212 скасовано на підставі ст. 174 КПК України, оскільки необхідність у подальшому збереженні арешту відпала.

На час вчинення спірних правовідносин чинним законодавством України передбачалося наступне.
Відповідно до ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Згідно ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.
Статтею 1 ВК України визначено вичерпний перелік об`єктів, які віднесені до водних об`єктів - море, річка, озеро, водосховище,ставок, канал, та водоносний горизонт. Усі інші елементи довкілля, в яких зосереджені води, є частинами перелічених водних об`єктів.
За положеннями ч. 1 ст. 3 ВК України усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд.
Частина 2 ст. 3 ВК України визначає, що до водного фонду України належать: поверхневі води: природні водойми (озера), водотоки (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об`єкти; підземні води та джерела; внутрішні морські води та територіальне море.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЗК України та ст. 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.
Крім того, за положеннями ст. 60 ЗК України та ст. 88 ВК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.
Отже, прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони визначеної законодавством ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим.
Правовий режим прибережних смуг визначається статтями 60-62 ЗК України та статтями 1, 88-90 ВК України.
Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою.
Проекти землеустрою щодо встановлення меж прибережних захисних смуг (з установленою в них пляжною зоною) розробляються в порядку, передбаченому законом.
Межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації (частина 3 статті 60 ЗК України).
Згідно п.п. 1, 4, 5 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 5 листопада 2004 року №434, цей порядок встановлює єдиний правовий механізм визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них.
У межах водоохоронних зон виділяються землі прибережних захисних смуг та смуги відведення з особливим режимом їх використання відповідно до статей 88-91 ВК України.
Розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації.
Проекти цих зон розробляються на замовлення фізичних та юридичних осіб, узгоджуються з власниками землі, землекористувачами, Мінприроди, Держводагентством та територіальними органами Держземагентства, а на території Автономної Республіки Крим - з органами виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань екології та природних ресурсів, водного господарства та земельних ресурсів і затверджуються відповідними місцевими органами виконавчої влади або виконавчими комітетами рад.
Порядок та умови виготовлення проектів землеустрою, в тому числі й щодо прибережних смуг, визначаються статтями 50 - 54 Законом України «Про землеустрій».
Таким чином, землі зайняті поверхневими водами: природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами і іншими водними об`єктами та землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на яких знаходиться водний фонд України та на який розповсюджується окремий порядок надання та використання.
Статтею 50 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок. 
Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України. 
Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: 
завдання на розроблення проекту землеустрою; 
пояснювальну записку; 
копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності);
рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; 
довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; 
матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); 
відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); 
копії правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за наявності таких об`єктів); 
розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); 
розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); 
акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); 
акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); 
перелік обмежень у використанні земельних ділянок; 
викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); 
кадастровий план земельної ділянки; 
матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); 
матеріали погодження проекту землеустрою.
Відповідно до ст. 51 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо створення нових землеволодінь та землекористувань розробляються з метою обґрунтування розмірів і меж земельних ділянок з урахуванням вимог щодо раціонального використання та охорони земель. 
Проекти землеустрою щодо створення нових землеволодінь та землекористувань розробляються на основі схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць і територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення з урахуванням матеріалів попереднього погодження місця розташування об`єкта землеустрою. 
Проектами землеустрою щодо впорядкування існуючих землеволодінь та землекористувань передбачаються заходи щодо впорядкування структури земельних угідь, усунення черезсмужжя, далекоземелля, ламаності меж, ерозійних процесів та інших екологічних наслідків нераціонального використання земель і створення територіальних умов для функціонування всіх галузей економіки, формування й удосконалення раціональної системи існуючого землеволодіння та землекористування. 
Згідно ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.
Відповідно до ст. 178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.
Згідно ч. 1-5 ст. 79-1 ЗК України в редакції формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Формування земельних ділянок здійснюється:
у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;
шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок;
шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;
шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом;
за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв);
за затвердженими комплексними планами просторового розвитку території територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, детальними планами території.
Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
Відповідно до ст. 202 та ст. 204 ЗК України державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом.
Ведення Державного земельного кадастру здійснюється відповідно до закону.
Згідно до ст. 11 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до норм та правил, технічних регламентів.
Зміна вимог норм та правил, технічних регламентів щодо показників точності або способів її визначення, зміна геодезичної або картографічної основи Державного земельного кадастру (у тому числі систем координат), що використовувалися для його ведення, не є підставою для визнання відомостей Державного земельного кадастру такими, що підлягають уточненню, якщо на момент їх внесення вони відповідали нормам та правилам, технічним регламентам.
Відповідно до ст. 14 Закону України «Про Державний земельний кадастр» До Державного земельного кадастру включаються такі відомості про обмеження у використанні земель:
вид;
опис меж;
площа;
зміст обмеження;
опис режимоутворюючого об`єкта - контури, назви та характеристики, що обумовлюють встановлення обмежень (за наявності такого об`єкта);
інформація про документи, на підставі яких встановлено обмеження у використанні земель.
До внесення до Державного земельного кадастру відомостей про опис меж та обмеження у використанні земель з координатами поворотних точок таких меж щодо території пам`яток культурної спадщини, зон охорони, об`єктів культурної всесвітньої спадщини, буферних зон, історичних ареалів населених місць, охоронюваних археологічних територій, історико-культурних заповідників та історико-культурних заповідних територій, до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про зазначені обмеження у використанні земель:
вид;
зміст обмеження;
опис режимоутворюючого об`єкта - контури, назви та характеристики, що обумовлюють встановлення обмежень;
відстань від контуру режимоутворюючого об`єкта, на яку поширюється обмеження у використанні земель;
інформація про документи, на підставі яких встановлено обмеження у використанні земель.
Технологічні та програмні засоби Державного земельного кадастру мають забезпечувати автоматизоване визначення меж обмежень у використанні земель в обсязі та у випадках, передбачених абзацом восьмим цієї частини, шляхом визначення відстані від контуру режимоутворюючого об`єкта, без необхідності проведення робіт із землеустрою з визначення координат поворотних точок зазначених меж.
Згідно ст. 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» до ДЗК включаються такі відомості про земельні ділянки:
кадастровий номер;
місце розташування, у тому числі дані Державного адресного реєстру (за наявності);
опис меж;
площа;
міри ліній по периметру;
координати поворотних точок меж;
дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі;
дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів;
відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка;
цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель);
склад угідь із зазначенням контурів, координат поворотних точок, геометричних параметрів, назв, адрес будівель, споруд та інженерних мереж, ідентифікаторів об`єктів будівництва та закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів;
відомості про обмеження у використанні земельних ділянок;
відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки;
нормативна грошова оцінка;
частину земельної ділянки, на якій може проводитися гідротехнічна меліорація;
відомості про назву, код (номер) меліоративної мережі, яка забезпечує гідротехнічну меліорацію відповідної земельної ділянки;
інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.
Відповідно до ст. 16 Закону України про Державний земельний кадастр земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер.
Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера.
Інформація про скасовані кадастрові номери земельних ділянок зберігається у Державному земельному кадастрі постійно.
Як вбачається зі ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру:
на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні;
на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками ;
на підставі технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель - за результатами інвентаризації земель;
на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) - у разі виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв).
Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Аналізуючи встановлені по справі обставини та подані про них докази, беручи до уваги зазначені норми Закону, суд доходить таких висновків.
Встановлено, що спірні земельні ділянки з кадастровими номерами 3221886400:36:118:6156, 3221886400:36:118:6157 та 3221886400:36:118:6158 площею 0,08 га кожна призначені для введення індивідуального садівництва і знаходяться поза межами земель водного фонду і прибережної захисної смуги річки Десна, що підтверджується доказами наданими в суді стороною відповідача.
Прибережна захисна смуга площею 1,6915 га в межах с. Новосілки, урочище «Дякова» Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області з кадастровим номером 3221886400:36:118:0205 сформована як самостійний об`єкт цивільних прав з моменту присвоєння кадастрового номеру в 2013 році, який є її спеціальним ідентифікатором, що здійснено за затвердженим у встановленому Законом порядку відповідним проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що в повній мірі відповідає вказаним вище вимогам Закону.
Посилання в позові на саму тільки крутизну схилу, встановлених меж прибережної захисної смуги шириною 30 метрів, змінювати не може.
У даному випадку межі прибережної захисної смуги встановлено за окремим проектом землеустрою, розробленим і затвердженим в порядку передбаченому Законом, а не за загальними нормативними положеннями передбаченими ч. 2 ст. 88 ВК України.
За таких обставин при наданні у власність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спірних земельних ділянок в липні 2013 року Новосілківська сільська рада Вишгородського району Київської області правильно виходила з наявного на той час проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги річки Десна, затвердженого в червні 2013 року, а не з нормативних розмірів установлених ст. 88 ВК України. 
Зазначена правова позиція ґрунтується на постановах Великої Палати Верховного суду від 30 травня 2018 року у справі 469/1393/16-ц та від 09 жовтня 2024 року у справі №363/1513/22.
Та обставини, що відомості в Державному земельному кадастрі про вказану земельну ділянку з кадастровим номером 3221886400:36:118:0205 відсутні і не зареєстровані, достатньою підставою для спростування зазначеного вище бути не може.
Так, відомості про скасування присвоєного кадастрового номеру 3221886400:36:118:0205 сформованої земельної ділянки згідно вимог ст. 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» в матеріалах справи відсутні і суду не надані.
Відтак, підстав вважати правовий статус кадастрового номеру 3221886400:36:118:0205 земельної ділянки недійсним і неіснуючим у суду немає.
По справі встановлено наявність достатніх відомостей про земельну ділянку з кадастровим номером 3221886400:36:118:0205, які передбачено вимогами ст. 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр».
Суду відповідачем подано достатні, належні, допустимі докази про те, що земельна ділянка з кадастровим номером 3221886401:36:060:0906 насправді існує, яка сформована згідно ст. 79-1 ЗК України, встановлена за розробленим і затвердженим в передбаченому Законом порядку проектом землеустрою, що є підставою для її реєстрації та внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру в порядку ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр».
З цих підстав, суд доходить висновку про те, що позивачем не надано належних, допустимих і достатніх доказів того, що земельні ділянки з кадастровими номерами 3221886400:36:118:6156, 3221886400:36:118:6157 та 3221886400:36:118:6158 розташовані в межах прибережної захисної смуги річки Десна або належать до земель водного фонду. 
Навпаки, надані стороною відповідача докази свідчать про те, що межі прибережної захисної смуги у відповідному місці встановлено у 2013 році на підставі окремого проекту землеустрою, затвердженого рішенням Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області №253-23-VI від 10 червня 2013 року, відповідно до якого прибережну захисну смугу визначено шириною 30 метрів від урізу води, а сформована земельна ділянка прибережної захисної смуги отримала кадастровий номер 3221886400:36:118:0205. 
При цьому встановлено, що спірні земельні ділянки розташовані за межами вказаної земельної ділянки прибережної захисної смуги та не накладаються на неї.
Посилання позивача на лист Центральної геофізичної обсерваторії імені Бориса Срезневського №991-001-2184/991-083 від 16 жовтня 2024 року суд оцінює критично, оскільки наведені у ньому висновки ґрунтуються на розрахунках крутизни схилу та визначенні нормативної ширини прибережної захисної смуги відповідно до положень статті 88 ВК України, тобто на загальних нормативних показниках, що обставинам справи і виниклим правовідносинам не відповідає.
Водночас, у даному випадку межі прибережної захисної смуги встановлено за окремим проектом землеустрою, розробленим та затвердженим у встановленому законом порядку ще у 2013 році.
Сам по собі лист зазначеної установи не є документацією із землеустрою, не змінює меж земельних ділянок, не встановлює та не скасовує меж прибережних захисних смуг і не може бути належним, допустимим та достатнім доказом того, що спірні земельні ділянки відносяться до земель водного фонду.
Посилання прокурора на те, що під час розроблення проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не дотримано вимог нормативно-технічної документації та Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №486 від 05 травня 1996 року, суд до уваги не приймає, оскільки самі по собі такі доводи факту встановлення прибережної захисної смуги, як самостійного об`єкту цивільного права на підставі проекту землеустрою відповідно до вимог статті 88 ВК України та його затвердження рішенням компетентного органу місцевого самоврядування не спростовують. 
При цьому законність розроблення чи затвердження зазначеного проекту землеустрою, а також відповідність його вимогам вказаного Порядку не є предметом спору в цій справі, а відтак самі тільки доводи позивача про неприйняття до уваги існування встановленої прибережної захисної смуги шириною 30 метрів є неспроможними.
У той же час суд зазначає, що 09 квітня 2025 року набрав чинності Закон України №4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» від 12 березня 2025 року, згідно якого відповідні норми ЦК та ЦПК України викладено в новій редакції.
Так, відповідно до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:
1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;
2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;
3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо:
1) воно було продане або передане у власність у порядку, встановленому для виконання судових рішень;
2) воно було продане такому набувачеві на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна.
Держава, територіальна громада, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті, також не може витребувати майно від добросовісного набувача на свою користь, якщо:
1) з моменту реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності першого набувача на нерухоме майно, передане такому набувачеві з державної або комунальної власності у приватну власність, незалежно від виду такого майна, минуло більше десяти років;
2) з дати передачі першому набувачеві з державної або комунальної власності у приватну власність нерухомого майна, щодо якого на момент такої передачі законодавством не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності, минуло більше десяти років.
Зміна першого та подальших набувачів не змінює порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування майна, передбаченого цією частиною.
Дія положень цієї частини не поширюється на випадки, якщо майно на момент вибуття з володіння держави або територіальної громади належало:
а) до об`єктів критичної інфраструктури;
б) до об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави;
в) до об`єктів та земель оборони;
г) до об`єктів або територій природно-заповідного фонду, за умови наявності підтвердних документів про статус таких об`єктів (територій) на момент вибуття з володіння;
ґ) до гідротехнічних споруд, за умови наявності підтвердних документів про статус таких об`єктів на момент вибуття з володіння;
д) до пам`яток культурної спадщини, які не підлягали приватизації.
Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.
Згідно ст. 390 ЦК України, власник майна має право вимагати від особи, яка знала або могла знати, що вона володіє майном незаконно (недобросовісного набувача), передання усіх доходів від майна, які вона одержала або могла одержати за весь час володіння ним.
Власник майна має право вимагати від добросовісного набувача передання усіх доходів від майна, які він одержав або міг одержати з моменту, коли дізнався чи міг дізнатися про незаконність володіння ним, або з моменту, коли йому було вручено повістку до суду у справі за позовом власника про витребування майна.
Добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів.
Добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.
Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.
Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.
Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.
Відповідно до ч. 2 ст. 391 ЦК України, якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу.
Обов`язковість врахування положень Закону України від 12 березня 2025 року № 4292-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» також відображено у постановах Верховного Суду, зокрема від 30 квітня 2025 року у справі № 686/14711/21, від 07 травня 2025 року у справі № 128/680/21, від 21 травня 2025 року у справі № 678/1280/21.
Згідно ч. 5 статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто, незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 у справі № 907/50/16).
Положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
У практиці ЄСПЛ напрацьовано три критерії, які потрібно оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує таке втручання легітимну мету; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним такій меті.
Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.
Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів. Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення загального («суспільного», «публічного») інтересу, яким може бути, зокрема, інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства може становити суспільний (загальний) інтерес (рішення від 2 листопада 2004 року в справі «Tregubenko v. Ukraine», заява № 61333/00, пункт 54).
Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо добросовісна особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки пропорційності ЄСПЛ, як і з питань наявності суспільного, публічного інтересу, визнає за державою досить широку сферу розсуду, за винятком випадків, коли такий розсуд не ґрунтується на розумних підставах.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ положення статті 1 Першого протоколу містить три правила: перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге - стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання правомірним втручання у право на мирне володіння майном; третє - визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила, але друге та третє стосуються трьох найважливіших суверенних повноважень держави: права вилучати власність у суспільних інтересах, регулювати використання власності та встановлювати систему оподаткування. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало заходів втручання у право мирного володіння майном.
У рішеннях ЄСПЛ сформовано правовий підхід, згідно якого ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 вересня 2022 року в справі №908/976/19 виснувала, зокрема, що перевірка добросовісності набувача майна здійснюється саме при вирішенні питання про витребування/повернення майна.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на важливість принципу superficies solo cedit (збудоване на поверхні слідує за нею). Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, хоча безпосередньо і не закріплений у такому вигляді в законі, знаходить вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (див. постанови від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16 (пункт 8.5), від 03.04.2019 у справі № 921/158/18 (пункт 51), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункти 37-38), від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19 (пункт 54), від 20.07.2022 у справі № 923/196/20 (пункт 34)).
Застосування цього принципу передбачає, що правовий режим земельної ділянки та об`єктів нерухомого майна, які на ній розташовані, має визначатися з урахуванням їх взаємозв`язку, а втручання у право власності на земельну ділянку неминуче впливає і на правовий статус розташованих на ній будівель та споруд.
Судом встановлено, що на кожній із спірних земельних ділянок відповідачем ОСОБА_1 збудовано садові будинки, право власності на які зареєстровано у встановленому законом порядку. Будівництво таких об`єктів здійснювалося за рахунок власних коштів відповідача, з дотриманням встановлених законодавством процедур та без будь-яких заперечень або заборон з боку органів державної влади чи органів місцевого самоврядування.
При цьому суд враховує, що як ОСОБА_8 в 2016 році, так і ОСОБА_1 в 2021 році під час придбання відповідних земельних ділянок проявили належну розумну обачність і переконалися у законності виділення земельних ділянок в приватну власність вздовж берега річки Десна. 
Зокрема, зазначене установлено показаннями в суді свідка ОСОБА_8 та поясненнями ОСОБА_1 , які є послідовними та такими, що узгоджуються з іншими матеріалами справи, не вірити яким у суду підстав немає.
Аналогічні дії щодо перевірки правового статусу земельної ділянки здійснив і відповідач ОСОБА_1 перед її придбанням у 2021 році. При цьому будь-яких відомостей про належність спірних земельних ділянок до земель водного фонду чи про існування обмежень у їх використанні у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно або у Державному земельному кадастрі ніде і ніколи не містилося. Компетентні органи державної влади та органи місцевого самоврядування про наявність будь-яких обмежень щодо використання цих земель добросовісним учасникам цивільного обороту також ніколи не повідомляли.
Зазначені обставини свідчать про те, що як попередній власник, так і відповідач діяли добросовісно, перевіряли правовий статус земельних ділянок та мали обґрунтовані підстави вважати, що вони набувають земельні ділянки у законний спосіб та без будь-яких обмежень у їх використанні.
Крім того, суд враховує, що протягом тривалого часу держава в особі її уповноважених органів фактично визнавала правомірність набуття та використання спірних земельних ділянок як земель, призначених для індивідуального садівництва. 
Відповідні земельні ділянки були сформовані, їм присвоєно кадастрові номери, зареєстровано право приватної власності, а також у встановленому порядку зареєстровано право власності на збудовані на них об`єкти нерухомості. 
При цьому, будь-яких заходів щодо оскарження рішень органу місцевого самоврядування чи припинення права власності на ці земельні ділянки протягом значного часу не вживалося.
За таких обставин задоволення заявлених позовних вимог фактично призвело б до позбавлення відповідача права власності як на земельні ділянки, так і на розташовані на них об`єкти нерухомого майна, зведені за його власні кошти та зареєстровані у встановленому законом порядку, що спричинило б істотні майнові втрати та становило б непропорційне втручання у його право мирного володіння майном.
При цьому позивачем не порушено питання щодо компенсації вартості земельних ділянок або розташованих на них об`єктів нерухомого майна, а також не наведено обґрунтування необхідності такого втручання з огляду на вимоги справедливого балансу між публічними та приватними інтересами.
За відсутності належного правового та фактичного обґрунтування таке втручання у право власності відповідача легітимної мети не переслідує, справедливого балансу між публічними та приватними інтересами не забезпечує, є непропорційним та не може вважатися необхідним у демократичному суспільстві.
Отже, з огляду на викладене вище, порушених прав позивача в цій справі судом не встановлено, а тому в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю.
На підставі викладеного та керуючись статтями 259, 265, 268 ЦПК України,
вирішив:
в задоволенні позову відмовити.
Повне судове рішення складено 10 квітня 2026 року.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного рішення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги.
Позивачі: Перший заступник керівник Київської обласної прокуратури, знаходиться за адресою: м. Київ, бульвар Лесі Українки, 27/2.
Пірнівська сільська рада Вишгородського району Київської області, знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Пірнове, вул. Спортивна, 1, ЄДРПОУ – 04359643.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя