ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/1264/25  Номер провадження 22-ц/814/663/26	Головуючий у 1-й інстанції Фіцай О. Л.  Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Пилипчук Л.І.,
судді Карпушин Г.Л., Обідіна О.І.
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою в її інтересах представником - адвокатом Тисячник Рузанною Робертівною,
на заочне рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 03 липня 2025 року, постановлене суддею Фіцай О.Л. (повний текст складено 08 липня 2025 року),
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

в с т а н о в и в:
21.04.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (далі - ТОВ «ФК «ЕЙС») звернулося в суд із указаним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованість за кредитним договором №144256 від 21.06.2024 у розмірі 11 684,40 грн, із яких: 7 086,10 грн - заборгованість по тілу кредиту; 4 097,30 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 501,00 грн - комісія за кредитним договором; а також понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 422,40 грн та правничих витрат, які склали 7 000,00 грн.
В обґрунтування підстав позову зазначає, що 21.06.2024 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №144256 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. 
Передували укладенню такого договору наступні дії позичальника. Останній за допомогою мережі Інтернет перейшов на офіційний сайт ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ознайомився із актуальною редакцією Правил надання грошових коштів у позику. Після цього добровільно, без примусу чи тиску заявив про бажання отримати кошти, зареєструвався на сайті, під час чого пройшов процедуру ідентифікації/верифікації, керуючись підказками сайту кредитодавця, вказавши свої особисті персональні ідентифікаційні дані.
Після вчинення відповідачем відповідних дій, 21.06.2024 ТОВ «ФК «Кредіплюс» перерахувало, шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти на банківську карту № НОМЕР_1 відповідача, указану останнім у заявці при укладенні договору. 
Позичальник, будучи обізнаним з істотними умовами кредитування, взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, унаслідок чого утворилася заборгованість у загальному розмірі 11 684,40 грн, заявлена до стягнення позивачем, як правонаступником кредитора.
Заочним рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 03.07.2025 позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором у розмірі 11 684,40 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» витрати зі сплати судового збору в сумі 2 318,53 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 6 699,70 грн.
Рішення районного суду вмотивовано тим, що позивачем підтверджено належними доказами факт укладення кредитного договору та його неналежне виконання позичальником, унаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача, як правонаступника кредитора, за тілом кредиту та відсотками. 
У задоволення позовних вимог в частині стягнення комісії за кредитним договором відмовлено, оскільки такі умови кредитування згідно із вимогами ст.ст.11, 12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемними.
Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 22.08.2025 заяву ОСОБА_1 , яка подана представником відповідача - адвокатом Тисячник Р.Р., про перегляд заочного рішення - залишено без задоволення. 
Не погодившись із таким рішенням відповідач, в інтересах якого діє представник - адвокат Тисячник Р.Р., оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували реєстрацію відповідача в системі банку, факту отримання та використання останнім одноразового ідентифікатора, що ставить під сумнів факт укладення кредитного договору у належній письмовій формі. 
Також звертає увагу на відсутність у справі доказів того, що саме позивач будь-яким способом застосував ідентифікатор електронного підпису, а також факту отримання відповідачем одноразового ідентифікатора та його реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача. Натомість, довідка про ідентифікацію є внутрішнім документом позивача, а тому жодним чином не підтверджує проходження позичальником ідентифікації та підписання кредитного договору.
Вважає складений позивачем розрахунок заборгованості суперечливим, необґрунтованим та таким, що містить у собі математичні помилки. Зокрема, поза увагою районного суду залишилася утримана кредитором на підставі нікчемних положень договору (п.2.2.1 та п.2.5.) комісія у розмірі 2000,00 грн. Крім того при обрахуванні розміру відсотків районний суд помилково виходив із заборгованості за тілом кредиту 8000,00 грн, залишивши поза увагою, що із них 2 000,00 грн є комісією. 
Просить врахувати, що з огляду на умови кредитування, денна ставка 0,9954% від 8000,00 грн складає 79,63 грн, а не 85,48 грн, як нараховувалося кредитором. 
Зазначає, що кредитний договір містить посилання на Правила надання грошових коштів у позику, факт ознайомлення із якими відповідач заперечує. 
Указує на відсутність у справі належних та допустимих доказів видачі кредиту та розміру заборгованості, яким не може бути сам лише розрахунок. Натомість, надана позивачем довідка №7 від 29.01.2025 є внутрішнім документом первісного кредитора, а не первинним фінансовим документом, як того вимагає стаття 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». При цьому у вказаній довідці вказано лише маску НОМЕР_1 та не надано жодних доказів її приналежності відповідачу. 
Вважає розмір правничих витрат значно завищеним та неспівмірним зі складністю справи та обсягом виконаних робіт. Зокрема, в контексті того, що сума витрат становить майже третину від ціни позову, що не відповідає критеріям розумності та справедливості. 
Ухвалами Полтавського апеляційного суду від 20.10.2025 відкрито апеляційне провадження; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення в межах вимог апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного.
Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 21.06.2024 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №144256 (індивідуальна частина), підписаний сторонами, у тому числі позичальником ОСОБА_1 ідентифікатором НОМЕР_2 , час 21.06.2024 13:28:47.
Сума (загальний розмір) кредиту становить 8000,00 грн надається не пізніше наступного дня після укладення договору в наступному порядку: у розмірі 2188,42 грн для погашення заборгованості позичальника за договором про споживчий кредит №139804 від 09.05.2024, укладеним з кредитодавцем; у розмірі 3811,58 грн на №рахунку/картку № НОМЕР_1 у національній валюті; у розмірі 2 000,00 грн шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно з п.2.5. індивідуальної частини (п.2.2.1. договору).
Проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 390,00% річних. Тип процентної ставки - фіксована. Проценти за користування кредитом нараховуються з дня наступного за днем отримання кредиту позичальником протягом строку кредитування, зазначений в п.2.6. цієї індивідуальної частини та/або графіком платежів. Розмір процентної ставки незмінний (п.2.3.). Знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 1,00 грн. Стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 100,00 грн. Розмір комісії за управління та обслуговування кредиту не може бути змінено (п.2.4.).
Комісія за надання кредиту складає 2000,00 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день складання цього договору за ставкою 25,00% від загальної суми за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п.2.2.1. цієї індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено (п.2.5.).
Загальний строк кредитування за цим договором складає 84 днів з 21.06.2024 (дата надання кредиту) по 13.09.2024 (п.2.6.).
Загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складає (не перевищує) 6689,40 грн (п.2.7.).
Денна процентна ставка складає: 6689,40 грн/8000,00 грн/84 днів*100%=0,9954%/день (п.2.7.1.). Орієнтовна реальна річна процентна ставка (загальні витрати за споживчим кредитом, виражені у процентах річних від загального розміру виданого кредиту) складає 48 167,88% річних (п.2.8.). Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника (сума загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом) складає 14689,40 грн (п.2.9.1.).
Розділом VII кредитного договору є реквізити сторін, зокрема, позичальника: ПІБ ОСОБА_1 ; паспорт: серія № НОМЕР_4 , виданий 5320, 17.07.2019; ідентифікаційний номер: НОМЕР_5 ; фінансовий номер: НОМЕР_9; місце проживання: АДРЕСА_1 ; №рахунок/картки: НОМЕР_1 ./а.с.13-16/
Додатками до договору про споживчий кредит №144256 від 21.06.2024 є: графік платежів за кредитним договором; паспорт споживчого кредиту. Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма), підписані позичальником ОСОБА_1 ідентифікатором НОМЕР_2 , час 21.06.2024 13:28:47, 13:28:25./а.с.16, 23/
10.10.2024 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» (клієнт) та ТОВ «ФК «Ейс» (фактор) укладено договір факторингу №10102024, за яким останній набув право вимоги, серед іншого, за договором про споживчий кредит №144256 від 21.06.2024, укладеним із позичальником ОСОБА_1 /а.с.44-51/
29.01.2025 ТОВ «ФК «Кредіплюс» складено довідку №7 про успішність операцій, згідно договору №1412/22-1 від 14.12.2022 укладеного ТОВ «ФК «Контактовий дім», де наявні відомості про укладений із ОСОБА_1 договір про споживчий кредит №144256 від 21.06.2024./а.с.36/
До позовної заяви позивачем додано Договір про споживчий кредит (публічна частина) в редакції, яка діє з 01.04.2024, затверджений ТОВ «ФК «Кредіплюс» наказ №14-од від 29.03.2024; Правила надання коштів у кредит ТОВ «ФК «Кредіплюс», затверджені наказом товариства №13-од від 29.03.2024/а.с.17-22, 25-35/
ТОВ «ФК «Кредіплюс» складено розрахунок, за яким заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №144256 від 21.06.2024 склала 11 684,40 грн, із яких: 7 086,10 грн - заборгованість по тілу кредиту; 4 097,30 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 501,00 грн - комісія за кредитним договором./а.с.41/ На підтвердження розміру стягнення ТОВ «ФК «Ейс» надано виписку з особового рахунку позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором №144256 від 21.06.2024./а.с.43/
06.06.2025 АТ КБ «ПриватБанк» повідомлено, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 (IBAN НОМЕР_7 ). Додатково направлено виписку по рахунку № НОМЕР_1 за період із 21.06.2024 по 26.06.2024, яка містить зарахування на суму 3 811,58 грн у додатку. Номер телефону на який відправляється інформація про підтвердження операцій за платіжною карткою № НОМЕР_1 за період із 21.06.2024 по 26.06.2024: фінансовий номер телефону НОМЕР_8 ; номер телефону який знаходиться в анкетних даних ОСОБА_1 : НОМЕР_8 ./а.с.88/
Представництво інтересів ТОВ «ФК «ЕЙС» в суді першої інстанції забезпечувалося Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» на підставі договору про надання правничої допомоги №04/02/25-01 від 04.02.2025 та додаткової угоди до нього./а.с.52-53, 54-55/
Додатком №1 до договору є протокол погодження вартості послуг, за яким: усна консультація - 500,00 грн./год.; підготовка адвокатського запита - 500,00 грн./год.; вивчення матеріалів справи - 500,00 грн./год.; аналіз судової практики - 500,00 грн./год.; складання позовної заяви - 2500,00 грн./год.; участь у судовому засіданні - 1200,00 грн./год.; участь у відеоконференції - 700,00 грн./год.; підготовка та подача клопотань/заяв та інших процесуальних документів до суду - 500,00 грн./год.; складання апеляційної скарги - 3000,00 грн./год.; складання касаційної скарги - 4000,00 грн./год.; підготовка та укладення мирової угоди - 3000,00 грн./год.; відзив на позовну заяву/відповідь на відзив - 700,00 грн./год.; заперечення/додаткові пояснення - 700,00 грн./год.; відзив на апеляційну скаргу/відповідь на відзив на апеляційну скарг - 1000,00 грн./год./а.с.53/
04.02.2025 між АБ «Тараненко та партнери» та ТОВ «ФК «ЕЙС» складено акт прийому-передачі наданих послуг, а саме: 1) складання позовної заяви ТОВ «ФК «ЕЙС» до боржника, яким є ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №144256 від 21.06.2024 - 2 години вартістю послуги 5 000,00 грн.; 2) вивчення матеріалів справи - 2 година вартістю послуги 1000,00 грн; 3) підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором - 1 година вартістю 500,00 грн; 4) підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором - 1 година вартістю 500,00 грн, усього 7000,00 грн./а.с.56/
Частково задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив із підстав доведеності позивачем належними доказами, не спростованими відповідачем, факту укладення кредитного договору та порушення відповідачем істотних умов зобов`язання за ним. Із підстав викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що на користь позивача, як правонаступника кредитора, підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту та відсотками.
У задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за комісією відмовлено, оскільки такі умови кредитування є нікчемними в силу вимог статей 11, 12 Закону України «Про споживче кредитування». 
При здійсненні розподілу судових витрат, включно із правничими витратами, районний суд виходив із підстав їх доведеності належними доказами, пропорційно задоволеним вимогам. 
Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитися не може з огляду на наступне.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Із матеріалів справи убачається, що 21.06.2024 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №144256. Крім одноразового ідентифікатору реквізити сторін договору мають інші відомості про особу позичальника ОСОБА_1 , а саме: дані паспорту: серія № НОМЕР_4 , виданий 5320, 17.07.2019; ідентифікаційний номер: НОМЕР_5 ; фінансовий номер: НОМЕР_9; місце проживання: АДРЕСА_1 ; №рахунок/картки: НОМЕР_1 ; тобто у розумінні Закону України «Про електронну комерцію» відповідний договір, підписаний відповідачем, і є належним та допустимим доказом на підтвердження існування зобов`язань.
Доказів, що указаний в договорі одноразовий ідентифікаторта персональні дані належать третім особам, а не позичальнику, останнім суду не надано, тоді як наведений позивачем алгоритм укладення договорів виключає підстави вважати, що без їх погодження позичальник міг отримати кредитні кошти.
Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 10.06.2021 у справі №234/7159/20, від 12.08.2022 у справі №234/7297/20, від 09.02.2023 у справі №640/7029/19.
Отже, підписавши указаний договір, відповідач добровільно погодився на визначені у ньому істотні умови кредитування та взяв на себе відповідні зобов`язання. При цьому, нерозуміння умов зобов`язання не звільняє сторону від його виконання. Це загальний принцип цивільного права, який означає, що особа, яка прийняла на себе зобов`язання, несе відповідальність за його виконання. До того ж, діючи добросовісно, позичальник, будучи попередньо ознайомленою із умовами кредитування, мав можливість відмовитися від договору без пояснення причин. 
Відповідач таким правом не скористався та до звернення позивача в суд із відповідним позовом не ставив під сумнів умови кредитування, у тому числі, його окремі положення. Зокрема, п.2.2.1. договору, яким визначено, що сума кредиту у загальному розмірі 8 000,00 грн надається у наступному порядку: у розмірі 2 188,42 грн - для погашення заборгованості позичальника за договором про споживчий кредит №139804 від 09.05.2024, укладеним з кредитодавцем; у розмірі 3 811,58 грн на номер рахунку/картку № НОМЕР_1 у національній валюті; у розмірі 2 000,00 грн - шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно з п.2.5. індивідуальної частини.
Відповідні положення кредитного договору є дійсними, як і цільове призначення платежів за кредитним договором №144256, який включає у себе погашення заборгованості ОСОБА_1 за іншим договором про споживчий кредит №139804 від 09.05.2024; а також безпосереднє зарахування грошових коштів у розмірі 3 811,58 грн на номер рахунку/картку № НОМЕР_1 .
Заперечення відповідача щодо належності її такого карткового рахунку, як і в цілому зарахування кредитних коштів, колегія суддів відхиляє, як неспроможні, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» надано виписку із банківського рахунку ОСОБА_1 , яким підтверджено зарахування кредитних коштів на належну їй картку № НОМЕР_1 (IBAN НОМЕР_7 ). 
Також АТ КБ «Приват Банк» підтверджено, що номер телефону на який відправляється інформація про підтвердження операцій за платіжною карткою № НОМЕР_1 за період із 21.06.2024 по 26.06.2024: НОМЕР_8. 
За встановлених обставин, не спростованих відповідачем, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про недоведеність отримання позичальником кредитних коштів та укладення кредитного договору в цілому. Доказів на спростування дотримання первинним кредитором процедури проходження позичальником верифікації та ідентифікації особи в особистому кабінеті позичальника, стороною відповідача не надано, як і не доведено належність виконання зобов`язання перед первинним кредитором чи його правонаступником. 
Відповідно, позичальник, будучи вільним в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов зобов`язання, погодив істотні умови кредитування та допустив порушення їх виконання. 
Доводи апеляційної скарги щодо нікчемності п.2.2.1. та п.2.5. договору в частині нарахування комісії у розмірі 2 000,00 грн, яка була негайно утримана із суми кредиту в загальному розмірі 8 000,00 грн, колегія суддів відхиляє. При цьому враховує наступне.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитора встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, тому колегія суддів не вбачає підстав вважати нікчемними п.2.2.1. та п.2.5. кредитного договору. 
Визначаючи розмір заборгованості за процентами, колегія суддів ураховує наступне. 
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно із частиною другою статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
В свою чергу, частини перша, друга статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» реальна річна процентна ставка обчислюється відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України. Для цілей обчислення реальної річної процентної ставка визначаються загальні витрати за споживчим кредитом.
Частини перша та п`ята статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції станом на час укладення договору) вказує у договорі про споживчий кредит зазначаються, зокрема: 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та слати процентів; 9) орієнтовна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит.
Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредити, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.
Законом України від 22.11.2023 №3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» були внесені зміни до Закону України «Про споживче кредитування», зокрема, статтю 8 цього Закону доповнено частиною п`ятою: «Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%».
Із матеріалів справи убачається та не спростовано сторонами зобов`язання, що денна ставка за кредитом становить 0,9954%, а строк кредитування - 84 календарні дні.
Перевіряючи розрахунок заборгованості за відсотками, колегія суддів виходить із наступного: 6 000,00 грн (тіло кредиту) х 0,9954%/день = 59,72 грн/день; 84 календарних днів (строк кредитування) х 59,72 грн = 5 016,48 грн, із яких позивачем заявлено до стягнення 4 097,30 грн. 
За встановлених обставин, допущені стороною позивача арифметичні помилки при розрахунку заборгованості за відсотками, не погіршують становища відповідача та не впливають на правильність висновків суду першої інстанції щодо підставнсті задоволення позовних вимог у відповідні частині. 
Доводів на спростування викладеного апеляційна скарга не містить. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів ураховує наступне.
Згідно з пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, у разі відмови - на позивача.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).
Для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у справі №925/1545/20 від 18.02.2022.
У постанові Верховного Суду від 16.02.2023 у справі №824/9/22 зазначено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.
Відтак, відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу, що узгоджується із позицією Верховного Суду у справі №127/9918/14-ц.
Із огляду на викладені норми права, ураховуючи, що оскаржуване судове рішення постановлене за відсутності відповідача, який не мав можливості ініціювати клопотання про зменшення розміру правничих витрат, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги щодо доцільності врахування критеріїв складності справи, принципів співмірності та розумності судових витрат, зменшивши розмір правничих витрат із 6 699,70 грн. до 2 000,00 грн. Такий розмір відповідатиме принципу пропорційності, критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення районного суду слід змінити в частині розподілу судових витрат, зменшивши розмір правничих витрат, постановлених до стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ейс», із 6 699,70 грн до 2 000,00 грн. В іншій частині рішення залишити без змін.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в її інтересах представником - адвокатом Тисячник Рузанною Робертівною, задовольнити частково.
Змінити заочне рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 03 липня 2025 року в частині розподілу судових витрат, зменшивши розмір правничих витрат, постановлених до стягнення із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (ЄДРПОУ 42986956) із 6 699,70 грн до 2 000,00 грн. 
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя        Л.І. Пилипчук

Судді          Г.Л. Карпушин

О.І. Обідіна