Придніпровський районний суд м.Черкаси    
Справа № 711/342/26
 
Провадження № 2-д/711/29/26

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого-судді: Скляренко В.М. 
при секретарі: Півень С.А. 
за участі:
представника позивача – Степаненка О.М.
представника відповідача – Сакун І.В.
представника третьої особи Яроша С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси заяву представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Степаненка О.М. про ухвалення додаткового рішення, 

в с т а н о в и в:

В провадженні Придніпровського районного суду м. Черкаси перебувала на розгляді цивільна справа №711/342/26 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна, в особі Черкаської обласної прокуратури, третя особа: Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди.
По обставинам справи позивач, в собі представника – адвоката Степаненка О.М., який діє на підставі договору про надання правничої допомоги №1340/1 від 21.02.2022р. та додаткового договору до нього №1340/1 від 28.08.2025р., звернувсь до суду з позовом до Держави Україна, в особі Черкаської обласної прокуратури, в якому просив стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, - 235 197 грн. та судові витрати (попередньо визначені) по справі в розмірі 15 000 грн.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.03.2026р. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено та стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 235 197 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.
18.03.2026р. позивач, в собі представника – адвоката Степаненка О.М., подав заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення понесених судових витрат на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 4 000 грн. В обґрунтування заяви зазначено, що заява про намір подати докази судових витрат була подана представником позивача 16.02.2026р. на підготовчому судовому засіданні, зокрема представником було заявлено про наміри подати додаткові докази розміру витрат, які ОСОБА_1 ще має сплатити у зв`язку із розглядом справи, а саме витрати, передбачені підпунктом 2 пункту 3 додаткового договору №1340/1 від 28.08.2025р., яким передбачено, що Сторони цієї угоди окремо визначили вартість послуг адвоката за його участь в кожному окремому судовому засіданні в розмірі по 2 000 грн. за кожне засідання. Також зазначає, що адвокат Степаненко О.М. приймав участь у двох судових засіданнях які відбулись: 16.02.2026р. (підготовче судове засідання) та 17.03.2026р. (судове засідання щодо розгляду вимог по суті, за результатами якого постановлено рішення суду). Таким чином, відповідно до положень пп. 2 п. 3 додаткового договору №1340/1 від 28.08.2025р. додаткові витрати позивача на правничу допомогу складають 4 000 грн. (з розрахунку: 2 судових засідання х 2 000 грн.). Вказані кошти ОСОБА_1 сплатив 17.03.2026р. на рахунок адвоката Степаненка О.М., що підтверджується платіжною інструкцією №916305275 від 17.03.2026р., а тому, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, просить стягнути з державного бюджету України понесені ним судові витрати на правничу допомогу в розмірі 4 000 грн.
30.03.2026р. на адресу суду надійшло клопотання відповідача – Черкаської обласної прокуратури про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, в обґрунтування якого зазначено, що заявлена сума у 2 000 грн. за одне судове засідання є фіксованою згідно з додатковим договором № 1340/1, проте вона не відображає реальних витрат часу. Так, 16.02.2026р. відбулося підготовче судове засідання, яке тривало приблизно 15-20 хвилин і мало суто організаційний характер, не потребувало аналізу доказів чи підготовки складних процесуальних документів. Судове засідання, яке було призначене на 17.03.2026р., тривало приблизно 30-40 хвилин. Отже, загальний час безпосередньої участі адвоката в суді склав близько 1 години. Таким чином, вартість однієї години роботи адвоката, яку позивач просить стягнути з бюджету, фактично становить 4 000 грн., що є неспівмірним із складністю даної справи. На думку відповідача, у разі, якщо засідання тривало нетривалий час (наприклад, менше години), стягнення повної суми у 2 000 грн. є порушенням принципу розумності. Враховуючи викладене, просили зменшити розмір витрат на правничу допомогу з 4 000 грн. до розумного і співмірного розміру – 2000 грн.
31.03.2026р. на адресу суду на дійшли письмові заперечення третьої особи – Державної казначейської служби України щодо заяви про ухвалення додаткового рішення. Зі змісту вказаних заперечень вбачається, що Казначейська служба вважає, що відсутні підстави для ухвалення додаткового рішення у цій справі, а також вважає, що відсутні підстави для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок коштів Державного бюджету України чи за рахунок бюджетних асигнувань Державної казначейської служби України. В обґрунтування своєї позиції посилалися на приписи ст. 137 ЦПК та ст. 141 ЦПК, в силу яких витрати на професійну правову допомогу у цій справі можуть бути стягнуті винятково із відповідача діями якого завдано шкоду, а саме: з Черкаської обласної прокуратури. Подібні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 30.04.2025р. у справі №317/2638/24. З огляду на наведене вважають, що відсутні підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу з Державного бюджету України (оскільки зазначені витрати не є збитками), а також за рахунок бюджетних асигнувань Казначейства (оскільки участь Казначейства при вирішенні подібних спорів не є обов`язковою і Казначейство не порушувало права Позивача у кримінальному провадженні).
В судовому засіданні представник позивача – адвокат Степаненко О.М. підтримав вимоги заяви про ухвалення додаткового рішення та наполягав на їх задоволенні. Пояснив, що підпунктом 2 пункту 3 додаткового договору №1340/1 від 28.08.2025р., укладеного між ним та його довірителем Заєць Б.Б., передбачено, що вартість послуг адвоката за його участь в кожному окремому судовому засіданні становить 2 000 грн. за кожне засідання. Враховуючи, що він, як представник позивача, приймав участь у двох судових засіданнях, тому додаткові витрати позивача на оплату послуг правничої допомоги склали 4 000 грн.
В судовому засіданні представник відповідача – Сакун І.В. заперечувала проти задоволення заяви позивача про стягнення додаткових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 грн., вважаючи їх неспівмірними та завищеними, а тому просила зменшити такий розмір до 2 000 грн. 
Представник третьої особи – Ярош С.В. в судовому засіданні заперечував проти задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу з підстав, викладених у раніше поданих ним до суду письмових запереченнях від 31.03.2026р.
Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали заяви про ухвалення додаткового рішення, а також письмові матеріали справи №711/342/26, приходить до наступного висновку. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. 
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
За обставинами справи судом встановлено, що під час ухвалення остаточного рішення по справі судом вирішувалося питання про розподіл попередньо визначених витрат позивача на правову допомогу. Згідно детального опису робіт (наданих послуг), до складу таких послуг входило опрацювання адвокатом матеріалів, законодавчо-нормативної бази, позицій Верховного Суду; складання позовної заяви, виготовлення додатків та подача позовної заяви до суду. Разом з тим, зазначеним описом робіт передбачено, що участь адвоката в судових засіданнях до ухвалення рішення судом першої інстанції буде залежати від кількості судових засідань та буде визначатися в окремому порядку. Окрім того, представником позивача було подано заяву про визначення розміру витрат у зв`язку з розглядом справи, в порядку, визначеному ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Таким чином, при ухваленні судового рішення судом не вирішувалося питання щодо розподілу витрат позивача на правничу допомогу, пов`язану з участю адвоката в судових засіданнях. 
Беручи до уваги, що за наслідками розгляду справи позовні вимоги були задоволені судом, то за загальним правилом всі понесені позивачем судові витрати підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оцінюючи розмір заявлених стороною позивача вимог для компенсації витрат на правову допомогу суд звертає увагу на наступне.
Верховний Суд у постанові від 17.09.2019 у справі №810/3806/18 зазначив, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.
З матеріалів справи судом встановлено, що в якості доказів розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу суду надано: договір №1340 про надання правничої допомоги від 21.02.2022р.; додатковий договір №1340/1 від 28.08.2025р. до договору про надання правничої допомоги №1340 від 21.02.2022р., яким в тому числі, сторони визначили тверду грошову суму гонорару за участь адвоката в судових засіданнях за кожне окремо в розмірі 2000 грн.; ордер серії СА №1148072 від 13 січня 2026 року; акт виконаних робіт до додаткового договору №1340/1 від 28.08.2025р.; платіжну інструкцію №916305275 від 17.03.2026р., відповідно до якої ОСОБА_1 сплатив 4 000 грн. адвокату Степаненку О.М. за участь у судових засіданнях, згідно додаткового договору №1340/1 від 28.08.2025р.
Надаючи оцінку вимогам позивача про відшкодування витрат на правову допомогу в контексті критерію співмірності та пропорційності таких витрат суд виходить з наступного.
Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За змістом ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Як уже зазначалося, загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Проте, у частині третій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною другою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин четвертої, п`ятої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
Також у постановах Верховного Суду від 07.11.2019р. у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020р. у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц).
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.
У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009р., справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015р.). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/WestAllianceLimited» проти України» від 02.06.2014р., за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002р., за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. 
Аналіз змісту наданих стороною позивача доказів на підтвердження розміру додаткових витрат позивача на правову допомогу у судових засіданнях свідчить, що відповідні витрати складаються з оплати послуг адвоката за його участь в двох судових засіданнях, які відбулись: 
- 16.02.2026 року – підготовче судове засідання, яке відповідно до протоколу судового засідання, розпочалось о 10год. 23хв. та закінчилось о 10год. 37хв. (суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення). Проголошення ухвали відбулось о 10год. 58хв. без участі сторін. Таким чином, загальна тривалість участі адвоката в підготовчому судовому засіданні складала 14 хвилин. 
- 17.03.2026 року – судове засідання, яке, відповідно до протоколу судового засідання, розпочалось о 10год. 16хв. та закінчилось о 10год. 50хв. проголошенням вступної та резолютивної частини судового рішення. Відповідно, загальна тривалість участі адвоката у вказаному судовому засіданні складала 34 хвилини.
Таким чином, вказаними вище доказами підтверджено надання адвокатом Степаненком О.М. послуг з професійної правничої допомоги ОСОБА_1 на підставі договору про надання професійної правничої допомоги №1340 від 21.02.2022 року та додаткового договору №1340/1 від 28.08.2025 року, яка полягає у представництві інтересів позивача у судових засіданнях, які мали місце 16.02.2026р. та 17.03.2026р., загальна тривалість яких складала 48 хв. 
Також суд враховує доводи представника відповідача – Черкаської обласної прокуратури – Сакун І.В. щодо неспівмірності витрат позивача на правничу допомогу на суму 4 000 грн., із часом, витраченим адвокатом на безпосередню участь в судових засіданнях, а також необхідність зменшення таких витрат до 2 000 грн.
При цьому, слід зазначити, що час витрачений адвокатом на розгляд справи в суді не може обмежуватися виключно тривалістю судових засідань, тому судом враховується і час прибуття адвоката до суду та час необхідний для такого прибуття. 
Разом з тим, беручи до уваги зміст позовних вимог, складність справи, сутність спірних правовідносин, кількість судових засідань у яких представник позивача приймав участь та їх тривалість, а також враховуючи клопотання представника відповідача про зменшення розміру витрат позивача на правничу допомогу, в зв`язку із їх неспівмірністю зі складністю справи та часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (представництвом позивача в судових засіданнях), суд, керуючись принципами справедливості та співмірності, приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо компенсації витрат позивача на правову допомогу в межах суми 2 000 грн., оскільки такий розмір видається пропорційним та обґрунтованим з огляду на складність, об`єм справи та час затрачений представником позивача час під час представництва інтересів позивача в суді. 
Окремо суд вважає за необхідне зазначити, що не приймає до уваги заперечення третьої особи – Державної казначейської служби України щодо відсутності підстав для стягнення судових витрат за рахунок коштів Державного бюджету України або за рахунок бюджетних асигнувань Казначейства, з огляду на наступне. 
За змістом частини другої статті 2 ЦК України одним із учасників цивільних відносин є держава Україна. Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). За змістом статті 173 ЦК України, яка має назву «Представники держави, Автономної Республіки Крим, територіальних громад», у випадках і в порядку, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, від імені держави за спеціальними дорученнями можуть виступати органи державної влади.
Отже, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц).
Органи державної влади є частиною апарату держави, виконують виключно її завдання та функції, представляють державу у правовідносинах, для участі в яких наділені відповідними повноваженнями та належними державі матеріальними засобами, зокрема і коштами.
За таких підстав, ураховуючи положення наведених вище норм матеріального права, правових висновків Великої Палати Верховного Суду, суд вважає, що стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу має бути здійснено за рахунок держави Україна, яку у цій справі представляли компетентні органи.
Тому, помилковими є доводи представника третьої особи про необхідність стягнення витрат на правничу допомогу з органів державної влади, які позивач визначив як відповідачів, оскільки такі кошти підлягають стягненню з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22.04.2024р. у справі №711/1765/22, в якій зазначено, що позивач має право на відшкодування шкоди, у тому числі й відшкодування (повернення) сум, сплачених за надання йому юридичної допомоги, і право на таке відшкодування виникає на підставі прямої вказівки закону, а кошти підлягають стягненню з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України.
Подібні висновки викладено також і у постанові Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 193/1132/22.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 2, 11-13, 72, 81, 82, 133, 141, 142, 270 Цивільного процесуального кодексу Укр аїни , суд, -

в и р і ш и в:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Степаненка О.М. про ухвалення додаткового рішення – задовольнити частково. 
Доповнити рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.03.2026 року у справі №711/342/26 абзацом наступного змісту: 
«Стягнути із держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000 грн.». 
Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складений 06 квітня 2026 року.

Головуючий: В.М. Скляренко