Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

Справа № 173/3492/25
Номер провадження2/173/680/2026

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
повне
16 березня 2026 року м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Челюбєєва Є.В., за участі секретаря Салтикової С.І., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом.
В обґрунтування позову зазначає, що з 09.12.2000 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано 28.09.2018 року. Від шлюбу мають спільних дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням суду від 05.12.2016 року з відповідача на користь позивача стягувалися аліменти у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача. Рішенням Верхньодніпровського районного суду від 03.10.2019 року змінено розмір аліментів з 1/6 на 1/4 частину від заробітку (доходу) на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З 02.09.2024 року неповнолітня ОСОБА_4 навчається на контрактній формі у Кам`янському фаховому медичному коледжі за спеціальністю «Сестринська справа». Строк навчання становить 3 роки 10 місяців. Вартість навчання за рік складає 26 500 грн, оплата за проживання в гуртожитку - 7 080 грн, які позивачка сплатила самостійно. Враховуючи викладене, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на навчання та проживання в гуртожитку у розмірі 16 790 грн. 
Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного провадження з викликом сторін.
Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю.
Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки на його утриманні перебуває ще двоє малолітніх дітей, також, на прохання доньки, він надавав, крім аліментів, ще додатково кошти. Крім того, позивачем не доведена наявність особливих обставин (розвиток здібностей, хвороба, каліцтво, інші виняткові обставини), у зв`язку з якими можуть бути стягнені додаткові витрати.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Дослідив матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Судом встановлено, що сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 27.01.2009.
Згідно копій витягу з реєстру територіальної громади за зареєстрованим місцем проживання позивача зареєстрована також ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03.10.2019 змінено розмір аліментів з 1/6 на 1/4 частину від заробітку (доходу) стягуваних з відповідача на користь позивача на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно копії Договору № 47 про надання освітніх послуг, від 31.07.2024 року, ОСОБА_4 вступила на контрактну форму навчання у Кам`янський фаховий медичний коледж за спеціальністю сестринська справа. Згідно Додаткової угоди № 1 від 01.07.2025, вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання складає 107500 грн., за 2025-2026 навчальний рік – 26500 грн.
Згідно п.1.1 Договору на право користування площею тимчасового проживання у гуртожитку № НОМЕР_1 від 30.08.2024 року коледж зобов`язується передати наймачу в користування житлове приміщення, що знаходиться в загальному користуванні декількох осіб, які не знаходяться між собою в сімейних стосунках, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , на час навчання в закладі освіти, а наймач зобов`язується прийняти це приміщення та використовувати його належним чином виключно для власного проживання у суворої відповідності з умовами цього договору. Плата за користування, встановлена розділом VI Договору, складає 590 грн. на місяць.
Позивачем 22.07.2025 сплачено 12500 грн. за навчання та 3500 грн за гуртожиток, 08.12.2025 сплачено 3580 грн. за гуртожиток та 14000 грн. за навчання, що підтверджується копіями квитанцій, долучених до позовної заяви.
Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 17.02.2025 з відповідача на користь позивача стягнено додаткові витрати на оплату навчання та гуртожитку на 2024-2025 навчальний рік у розмірі 16040 грн.
Згідно копій свідоцтв про народження, відповідач має ще двох малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Суду надано відповідачем копії квитанцій, відповідачем регулярно сплачуються аліменти на користь позивача. Також, відповідно до квитанції від 05.05.2025, відповідачем сплачені додаткові витрати на навчання на підставі рішення суду від 17.02.2025.
Згідно зі ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процессу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів
Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до частин 1-2 статті 27 Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
За змістом статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.
Відповідно до ч.10 ст.7 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (частина друга статті 185 СК України).
Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.
Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов.
Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, необхідно враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
У постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19 Верховний Суд врахував, що позивачка посилалася на те, що у зв`язку із навчанням дитини за кордоном за напрямом «Інформаційні технології, розробка веб- та мобільних застосунків» нею сплачено кошти за навчання, дорогу до Канади та інформаційні витрати. Проте, навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже, такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України. Верховний Суд звернув увагу на те, що позивачка не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини за кордоном при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. Позивачка не надала доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання сина за кордоном. Навчальний заклад New Brunswik Communiti College, Moncton, Canadа вибрано позивачкою на власний розсуд, без погодження з відповідачем.
У постанові Верховного Суду від 29 квітня 2022 року у справі № 761/27222/20 зазначено, що витрати, які позивачка віднесла до витрат, пов`язаних з поглибленим навчанням та інтелектуальним розвитком дитини, понесені на проходження дитиною додаткових курсів з професійної орієнтації, підготовки до зовнішнього незалежного оцінювання, навчання дитини в школі, на купівлю обладнання та витратних матеріалів на підготовчих курсах вищого навчального закладу, тому апеляційних суд обґрунтовано виходив з того, що такі додаткові витрати не були викликані особливими обставинами, особливою схильністю дитини до навчання. Позивачка не довела, що такі витрати не покриваються за рахунок аліментів, які сплачував відповідач на дитину. Верховний Суд врахував, що підготовка до зовнішнього незалежного оцінювання, заняття з репетитором для підготовки до вступу до вищого навчального закладу, придбання посібників, не може вважатися розвитком особливих здібностей дитини та відповідно бути особливими обставинами в розумінні статті 185 СК України. Понесення таких витрат є добровільним волевиявленням одного із батьків, позивачем не доведено погодження з відповідачем необхідності відвідування дитиною таких додаткових занять.
Повертаючись до розгляду даної цивільної справи суд враховує, що позивач просить стягнути з відповідача половину понесених витрат одноразово у розмірі 16790,00 грн. (50% вартості навчання та проживання у гуртожитку за 2025-2026 навчальний рік), але не надає доказів, щодо вибору платного навчання для доньки та погодження такого навчання з батьком дитини; що розмір аліментів, про які вказує в тексті позовної заяви, не покриває витрат на утримання дитини з урахуванням такого навчання; що дані витрати, з урахуванням вищевказаного висновку Верховного Суду є додатковими витратами на утримання дитини.
Отже, з урахуванням викладеного вище, суд доходить висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Керуючись ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про стягнення додаткових витрат на утримання дитини - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.
Повний текст рішення складений 19.03.2026.

Суддя: Є.В. Челюбєєв