604/127/26 
1-кп/604/86/26 

ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

08 квітня 2026 року селище Підволочиськ
Підволочиський районний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 
за участі:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 
прокурора ОСОБА_3 
обвинуваченого ОСОБА_4 
потерпілої ОСОБА_5 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Підволочиську Тернопільської області кримінальне провадження, зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 12026216100000010 від 28 січня 2026 року відносно обвинуваченого :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Сарата Саратського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не має на утриманні неповнолітніх дітей, не працюючого, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого :
- вироком Підволочиського районного суду від 04.11.2025 року за ч.1 ст. 126 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 60 годин;
- вироком Підволочиського районного суду від 24.11.2025 року за ч.1 ст. 125 КК України до покарання у виді 100 год громадських робіт;
- Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 13 лютого 2026 року вирок Підволочиського районного суду від 24 листопада 2025 року змінено. Вважати ОСОБА_4 засудженим за ч.1 ст. 125 КК України до покарання ц виді громадських робіт 100 годин. На підставі ч.4 ст. 70 КК України визначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 60 годин громадських робіт, призначеного вироком Підволочиського районного суду від 04.11.2025 року більш суворим покаранням призначеного за даним вироком, у виді 100 год. громадських робіт. Виключено з резолютивної частини вироку вказівку суду на застосування до ОСОБА_4 обмежувального заходу у вигляді направлення для проходження програми для кривдників, у порядку п.5 ч.1 ст.91-1 КК України, на строк 1 місяць.

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, 

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_4 27 січня 2026 року приблизно о 17:05 год. перебуваючи в приміщенні житлового будинку, що за адресою АДРЕСА_1 , під час словесного конфлікту із ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, знаючи про те, що здоров`я будь-якої людини рівною мірою охороняється законом і протиправне посягання на нього є кримінально-караним, діючи цілеспрямовано, умисно наніс два удари кулаком правої руки в область голови ОСОБА_5 , внаслідок чого ОСОБА_5 , не встоявши, впала на підлогу. Надалі ОСОБА_4 ногами наніс кілька ударів (не менше двох) наніс удари в область голови та тулуба ОСОБА_5 . 
Внаслідок умисних кримінально-протиправних дій ОСОБА_4 , потерпілій ОСОБА_5 , завдано фізичного болю і не спричинено тілесних ушкоджень. В результаті протиправних дій ОСОБА_4 грубо порушено норми щодо запобігання та протидії домашньому насильству, зокрема, суспільні відносини, які забезпечують дотримання правил поведінки, загальновизнані норми моральності та добропристойності у сфері сімейних правовідносин та заподіяно шкоду здоров`ю, особистим правам та інтересам ОСОБА_5 , наданих їй Конституцією України, правам на повагу до гідності, свободу та особисту недоторканість. У зв`язку із цим, враховуючи ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ОСОБА_4 є кривдником – особою, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, а отже є суб`єктом кримінального правопорушення, пов`язаного із домашнім насильством.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 126 КК України визнав повністю та пояснив, що 27 січня 2026 року приблизно об 17:05 год. розпивали з потерпілою спиртні напої, після чого у нього на побутовому ґрунті виник словесний конфлікт під час якого він наніс декілька ударів рукою по обличчю, а після того як вона впала, ще декілька ударів ногою по тулубу. У вчиненому щиро розкаявся. 
Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що 27 січня 2026 року розпивала із обвинуваченим спритні напитки за місцем їх спільного проживання. Близько 17 год. у неї із обвинуваченим виник словесний конфлікт в результаті чого ОСОБА_4 наніс їй декілька ударів рукою по обличчі, а коли вона впала то декілька ударів ногою по голові та тулубу. На даний час помирились. Претензій матеріального чи морального характеру у неї не має та просить застосувати найм`якішу міру покарання. 
Крім власного визнання вини, обвинувачений ОСОБА_4 повністю погодився зі всіма доказами по справі, що були зібрані під час досудового слідства і підтверджують його винність у вчиненні кримінального правопорушення, згідно обвинувального акту за ч. 1 ст. 126 КК України, відмовившись від їх дослідження під час судового розгляду.
З`ясувавши думку учасників судового розгляду про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, суд визнає недоцільним дослідження доказів по справі стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильність розуміння обвинуваченим зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності його позиції, а також роз`яснивши йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку. 
Таким чином, проаналізувавши вищевказані докази в їх повній сукупності, суд, приходить до переконання про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення та вважає, що його дії кваліфіковано вірно за ч. 1 ст. 126 КК України, тобто завдання удару та інших насильницьких дій, які не спричинили тілесних ушкоджень.
При призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним правопорушення, котрий відповідно до ст. 12 КК України відносяться до злочинів невеликої тяжкості, наслідків, що наступили, особу обвинуваченого, те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, по місцю проживання характеризується з позитивної сторони, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.
Також, беручи до уваги наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин що обтяжують покарання, з урахуванням фактичних обставин справи, думки потерпілої, щодо призначення обвинуваченому покарання, суд приходить до переконання, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді громадських робіт в межах санкції статті обвинувачення, передбаченої ч.1 ст. 126 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. 
Відповідно до положень ч. ч. 1, 4 ст.71 КК України та роз`яснень ч.2 п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 “Про практику призначення судами кримінального покарання” (Із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 10 грудня 2004 року №18, від 12 червня 2009 року №8, від 06 листопада 2009 року №11), якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від не відбутої частини покарання за попереднім вироком. Не відбутою частиною вважається увесь строк покарання, від відбування якого особу було звільнено з випробуванням на підставі ст.75 КК України, за винятком часу тримання під вартою в порядку запобіжного заходу або затримання, перебування медичному закладі тощо.
Разом із тим, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 вироком Підволочиського районного суду від 24.11.2025 року засуджено за ч.1 ст. 125 КК України до покарання у виді 100 год громадських робіт; Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 13 лютого 2026 року вирок Підволочиського районного суду від 24 листопада 2025 року змінено. Вважати ОСОБА_4 засудженим за ч.1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт 100 годин. На підставі ч.4 ст. 70 КК України визначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 60 годин громадських робіт, призначеного вироком Підволочиського районного суду від 04.11.2025 року більш суворим покаранням призначеного за даним вироком, у виді 100 год. громадських робіт. Виключено з резолютивної частини вироку вказівку суду на застосування до ОСОБА_4 обмежувального заходу у вигляді направлення для проходження програми для кривдників, у порядку п.5 ч.1 ст. 91-1 КК України, на строк 1 місяць.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив нове кримінальне правопорушення після постановлення вироку, але до повного його відбуття, тому на підставі ч.1 ст. 71 КК України йому слід призначити покарання за сукупністю вироків та до основного покарання призначеного за новим вироком, частково приєднати не відбуте покарання за вироком Підволочиського районного суду Тернопільської області від 24 листопада 2025 року та ухвали Тернопільського апеляційного суду від 13.02.2026 року та остаточно призначити покарання у виді громадських робіт, оскільки саме таке покарання на думку суду є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. 
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обрався.
Цивільного позову у даному кримінальному провадженні заявлено не було.
Процесуальні витрати та речові докази – відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 368, 370,371,374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1ст. 126 КК України і призначити йому покарання у виді 100 годин громадських робіт. 
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до основного покарання призначеного за новим вироком частково приєднати не відбуте покарання за вироком Підволочиського районного суду Тернопільської області від 24.11.2025 року засуджено за ч.1 ст. 125 КК України до покарання у виді 100 год громадських робіт та ухвали Тернопільського апеляційного суду від 13 лютого 2026 року і остаточно ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді 152 (ста п`ятдесяти двох) годин громадських робіт.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обрався.
Цивільного позову у даному кримінальному провадженні заявлено не було.
Процесуальні витрати та речові докази – відсутні.
Вирок суду може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Підволочиський районний суд Тернопільської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя - підпис
копія вірна:
Суддя Підволочиського районного суду
Тернопільської області ОСОБА_1