П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/17718/23	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Голуб В.А. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року (суддя Андрухів В.В., м. Одеса, повний текст рішення складений 17.02.2025) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та часткового скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В:

13.07.2023 до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просив визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.03.2023 №80 про виключення зі списків військової частини.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
На думку апелянта, судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам позовної заяви про те, що наказ про виключення зі списків військової частини є протиправним через невиплату позивачу грошового забезпечення за березень 2023 року в розмірі 55398,34 грн., що встановлено рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду по адміністративній справі №400/10314/23.
Також апелянт переконаний, що вирішальний вплив на правильне вирішення даної справи має рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.06.2023 року по справі №420/7226/23 (вступило в законну силу 19.12.2023), яким визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 30.01.2020 року по 21.03.2023 року без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законами України від 14.11.2019 №294-IX "Про Державний бюджет України на 2020 рік", від 15.12.2020 №1082-IX "Про Державний бюджет України на 2021 рік", від 21.12.2021 №1928-IX "Про Державний бюджет України на 2022 рік", від 03.11.2022 №2710-IX "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2020 року, 01.01.2021 року, 01.01.2022 року, 01.01.2023 року відповідно.

Відповідачі своїм правом подати відзиви на апеляційну скаргу не скористалися, що, відповідно до статті 304 КАС України, не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах поданої скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 21.03.2023 командиром в/ч НОМЕР_1 видано наказ №80 (по стройовій частині), яким: "полковника ОСОБА_1 , заступника командира військової частини НОМЕР_1 , ВОС-0613002, звільненого наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від "28" грудня 2022 року №962, у запас за підпунктом "г " (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) - військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років) пункту третього частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з правом носіння військової форми одягу, вважати, що справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Припинити доступ до державної таємниці.
З 21 березня 2023 року виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 .
Вислуга у Збройних Силах України на 21 березня 2023 року складає: календарна - 27 років 07 місяців 23 дні, загальна вислуга 48 років 02 місяця 02 дні.
Виплатити за період з 01 березня по 21 березня 2023 року щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби у повному розмірі.
Виплатити за період з 01 березня по 21 березня 2023 року надбавку за особливості проходження служби в розмірі 100% від грошового забезпечення.
Щорічну основну відпустку за 2022 рік не використав.
Відповідно до пункту 14 статті 10 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" виплатити грошову компенсацію за 45 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік.
Відповідно до пункту 12 частини 1 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", пункту 3 розділу XXXI наказу Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260 виплатити грошову компенсацію за 112 діб невикористаної щорічної додаткової відпустки за 2015 - 2022 рр.
Виплатити грошову компенсацію за не отримане речове майно в сумі 110407,12 гривень у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 "Про затвердження порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане майно"."
Вважаючи зазначений наказ протиправним через виплату грошового забезпечення за березень 2023 року в розмірі 55398,34 грн., ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
На обґрунтування позовних вимог позивач покликався на приписи пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, яким встановлено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що позивача було виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 спірним наказом (по стройовій частині) від 21.03.2023 року №80 в день проведення з ним повного розрахунку при звільненні – 21.03.2023 року, а тому порушень вимог пункту 242 Положення №1153/2008 відповідачем допущено не було.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступного.
Так, згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною четвертою статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини другої статті 24 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно пункту 7 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі – Положення №1153/2008) військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.
Абзацами 1 та 3 пункту 242 Положення №1153/2008 передбачено, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
За змістом пункту 1 розділу ХХХІ Порядку №260 грошове забезпечення у разі звільнення з військової служби виплачується, зокрема: військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі грошового забезпечення, передбаченого для займаної посади з дня одержання військовою частиною наказу чи письмового повідомлення про звільнення до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж до дня здавання справ та посади (в межах установлених Міністром оборони України строків) або до дня закінчення щорічної відпустки, яка надається після здавання справ та посади; військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які на день звільнення з військової служби перебувають у розпорядженні або звільнені від посад, - із дня одержання військовою частиною наказу або письмового повідомлення про звільнення до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж за 5 днів (не враховуючи час здавання справ та посади в разі тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою).
Згідно наявного в матеріалах справи наданої позивачем копії Розрахунку при звільненні ОСОБА_1 , було всього нараховано 483372,49 грн. (а.с. 19):
- ГЗ за березень – 55398,34 грн.;
- Компенсацію за невикористану основну відпустку за 2022 рік – 122667,75 грн.;
- Компенсацію за невикористану додаткову відпустку за 2015-2022 – 305306,40 грн.;
Оскільки з позивачем було проведено усі розрахунки, передбачені Порядком №260, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог.
Наведений доказ повністю спростовую доводи апеляційної скарги, сума 425430,36 грн, яка вказується в судовому рішенні, є компенсацією за 112 днів невикористаної відпустки за період 2015-2022 рр. 
Посилання апелянта не виплату позивачу грошового забезпечення за березень 2023 року в розмірі 55398,34 грн. не підтверджено жодним доказом та спростовується рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.10.2023 у справі №400/10314/23 за позовом ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 про стягнення коштів, яким встановлено, що здійснюючи у березні 2023 року розрахунок з позивачем у зв`язку з виключенням його із списків особового складу військової частини, відповідач відрахував на підставі наказу від 14.03.2023 №125 з належного позивачу грошового забезпечення 51463,50 грн. помилково нарахованої у січні 2023 року грошової допомоги на оздоровлення.
Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
За такого правового регулювання встановлені у справі №400/10314/23 обставини не потребують доказування, оскільки мають преюдиціальне значення.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.06.2023 року по справі №420/7226/23 (вступило в законну силу 19.12.2023), визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 30.01.2020 року по 21.03.2023 року без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законами України від 14.11.2019 №294-IX "Про Державний бюджет України на 2020 рік", від 15.12.2020 №1082-IX "Про Державний бюджет України на 2021 рік", від 21.12.2021 №1928-IX "Про Державний бюджет України на 2022 рік", від 03.11.2022 №2710-IX "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.012020 року, 01.01.2021 року, 01.01.2022 року, 01.01.2023 року відповідно, оскільки зазначене не спростовує факту проведення з позивачем під час звільнення необхідних розрахунків.
Колегія суддів зауважує, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень повинен діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За правилами пункту 33 розділу ІІ Інструкції №280 виключення із списків особового складу військової частини проводиться наказом по стройовій частині в такі строки, зокрема: військовослужбовців, звільнених з військової служби з дня вибуття.
Пунктом 35 розділу ІІ Інструкції №280 встановлено, що не виключаються зі списків особового складу військовослужбовці (працівники):
1) яких направлено на навчання (до військових навчальних закладів без звільнення з посад або за кордон строком до одного року);
2) які перебувають на лікуванні та/або реабілітації (строком до одного року);
3) які тимчасово вибули з військової частини з різних причин (у службове відрядження, відпустку, звільнення із розташування військової частини, на навчальні збори, тимчасово відряджені до інших органів управління, військових частин, установ);
4) які самовільно залишили військову частину та щодо яких командування військової частини не отримало повідомлення про внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань або витяг із наказу (по особовому складу) про звільнення їх з військової служби;
5) які повернулись після самовільного залишення військової частини до отримання повідомлення про внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Прийняття рішення щодо службового становища зазначених військовослужбовців здійснюється після набрання законної сили відповідного обвинувального вироку суду;
6) щодо яких застосовано запобіжні заходи у вигляді домашнього арешту або тримання під вартою;
7) які захоплені в полон або заручниками, а також інтерновані в нейтральних державах;
8) які зникли безвісти,- до визнання їх у судовому порядку безвісно відсутніми або оголошеними померлими.
Таким чином, незгода військовослужбовця із розміром виплачуваного йому грошового забезпечення не є підставою для невиключення його зі списків військової частини у разі звільнення з військової служби.
Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апелянту надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Підсумовуючи все викладене колегія суддів констатує, що зазначені в апеляційній скарзі позивача доводи є безпідставними, а висновки суду першої інстанції є обґрунтованими, та такими, що відповідають обставинам справи та нормам матеріального та процесуального права, з огляду на що підстави для скасування оскарженого рішення суду першої інстанції відсутні.
Згідно з пунктом першим частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає. 

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 ст. 12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя В.А.Голуб

Суддя Ю.В.Осіпов