ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року 
м. Київ

справа № 160/24183/24
касаційне провадження № К/990/22283/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А., 
суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року (головуючий суддя - Рищенко А.Ю.)
та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2025 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Лукманова О.М.; судді: Дурасова Ю.В., Олефіренко Н.А.)
у справі № 160/24183/24
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Алкогольно-безалкогольний комбінат Дніпро»
до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області
про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій, 
У С Т А Н О В И В:
У вересні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Алкогольно-безалкогольний комбінат Дніпро» (далі - ТОВ «АБК Дніпро», позивач, платник, товариство) звернулося до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДПС у Дніпропетровській області, відповідач, контролюючий орган, податковий орган) про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій від 08 серпня 2024 року № 51102/04-36-09-01/36710304.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, платник зазначив, що оскаржуване рішення про застосування фінансових санкцій є протиправним, оскільки прийняте за відсутності передбачених законом підстав для притягнення ТОВ «АБК Дніпро» до відповідальності за зберігання алкогольних напоїв у місцях, не внесених до Єдиного державного реєстру місць зберігання. На думку позивача, контролюючий орган безпідставно виходив із чинності розпорядження Державної податкової служби України (далі - ДПС України) про виключення відповідного місця зберігання з Єдиного реєстру, тоді як таке розпорядження було оскаржене в судовому порядку та в подальшому визнане протиправним і скасоване. У зв`язку з цим платник стверджував, що застосування до нього штрафу ґрунтується на акті, який не створює правових наслідків, а відтак спірне рішення підлягає скасуванню.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року позов задоволено. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2025 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
Суди попередніх інстанцій виходили з того, що на момент прийняття оскаржуваного рішення про застосування фінансових санкцій розпорядження ДПС України від 19 січня 2024 року № 36-р/л, яким було виключено відповідне місце зберігання позивача з Єдиного державного реєстру місць зберігання, було скасоване судовим рішенням, що набрало законної сили, а тому у контролюючого органу були відсутні належні правові підстави для застосування до позивача штрафних санкцій.
Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанцій, ГУ ДПС у Дніпропетровській області звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. 
На обґрунтування скарги контролюючий орган зазначає, що 27 червня 2024 року, тобто на дату виявлення порушення під час фактичної перевірки, довідка про внесення місця зберігання до Єдиного державного реєстру була анульованою, а заходи забезпечення позову у справі № 160/2092/24 уже не діяли у зв`язку з ухвалою Верховного Суду від 29 травня 2024 року. На думку відповідача, за цих обставин позивач свідомо продовжував зберігати алкогольні напої у місці, не внесеному до реєстру, а тому рішення про застосування фінансових санкцій є правомірним.
Ухвалою від 02 липня 2025 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою податкового органу. 
Відзив на касаційну скаргу від позивача не надійшов, що, з огляду на частину четверту статті 338 Кодексу адміністративного судочинства України, не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ТОВ «АБК Дніпро» здійснює, зокрема, діяльність з виробництва та обігу алкогольних напоїв. Для провадження такої діяльності товариство мало зареєстровані місця зберігання, серед яких місце зберігання, за адресою: Дніпропетровська обл., смт Царичанка, вул. Царичанська, 168, літ. В-1, Г-1, Д-1, Ю-1, внесене до Єдиного державного реєстру місць зберігання 11 травня 2023 року за довідкою серії АП № 145165.
19 січня 2024 року ДПС України прийняла розпорядження № 36-р/л, яким, серед іншого, виключила із Єдиного державного реєстру місць зберігання вказане місце зберігання позивача. Законність цього розпорядження стала предметом судового оскарження у справі № 160/2092/24.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 січня 2024 року у справі № 160/2092/24 було зупинено дію розпорядження ДПС України від 19 січня 2024 року № 36-р/л, а постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2024 року зазначену ухвалу залишено без змін. Надалі ухвалою Верховного Суду від 29 травня 2024 року було зупинено дію названих судових рішень про забезпечення позову.
Водночас рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2024 року у справі № 160/2092/24, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2024 року, розпорядження ДПС України від 19 січня 2024 року № 36-р/л у відповідній частині визнано протиправним та скасовано, а ДПС України зобов`язано поновити у Єдиному державному реєстрі місць зберігання інформацію щодо місць зберігання позивача, у тому числі й щодо спірного місця зберігання, за адресою: Дніпропетровська обл., смт Царичанка, вул. Царичанська, буд. 168, літ. В-1, Г-1, Д-1, Ю-1. Саме 02 липня 2024 року, після ухвалення постанови судом апеляційної інстанції, рішення у справі № 160/2092/24 набрало законної сили. 
У подальшому постановами Верховного Суду від 22 жовтня 2024 року усі зазначені вище судові рішення залишені без змін.
З матеріалів цієї справи також убачається, що на підставі наказу від 19 червня 2024 року № 2442-п ГУ ДПС у Дніпропетровській області проведено фактичну перевірку позивача, за адресою: Дніпропетровська обл., смт Царичанка, вул. Царичанська, буд. 168. 
За результатами перевірки складено акт від 01 липня 2024 року № 1807/04-36-09-01/36710304, у якому зафіксовано висновок контролюючого органу про те, що 27 червня 2024 року алкогольні напої зберігалися у приміщеннях літ. В-1, Г-1, Д-1, Ю-1, які були виключені з Єдиного державного реєстру місць зберігання алкогольних напоїв, що є порушенням вимог статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального».
На підставі акта перевірки 08 серпня 2024 року відповідач прийняв рішення № 51102/04-36-09-01/36710304 про застосування до позивача фінансових санкцій у сумі 24 801 038,00 грн.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, Верховний Суд зазначає таке. 
Статтею 1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» передбачено, що місце зберігання це місце, яке використовується для зберігання спирту етилового, біоетанолу та спиртових дистилятів, або приміщення, яке використовується для зберігання алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, відомості про місцезнаходження якого внесені до Єдиного державного реєстру місць зберігання; Єдиний державний реєстр місць зберігання (Єдиний реєстр) - перелік місць зберігання, який ведеться податковими органами і містить визначені цим Законом відомості про місцезнаходження місць зберігання та відомості про заявників.
За приписами статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів, зокрема, у разі зберігання спирту, або алкогольних напоїв, або тютюнових виробів, або рідин, що використовуються в електронних сигаретах, у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру, - 100 відсотків вартості товару, який знаходиться в такому місці зберігання, але не менше 17 000,00 грн. Рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються податковими органами та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, спиртовими дистилятами, біоетанолом, алкогольними напоями і тютюновими виробами та пальним, зберігання пального, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції визначеної законами України.
Отже, для вирішення цього спору визначальним є з`ясування не лише факту фізичного зберігання алкогольних напоїв у конкретному приміщенні, а й того, чи існувала на момент прийняття рішення про застосування фінансових санкцій належна правова підстава вважати це приміщення місцем зберігання, не внесеним до Єдиного державного реєстру місць зберігання.
Суд звертає увагу, що єдиною правовою підставою, з якої відповідач виходив, кваліфікуючи спірне місце зберігання як таке, що не внесене до Єдиного державного реєстру місць зберігання, було саме розпорядження ДПС України від 19 січня 2024 року № 36-р/л. Інших самостійних обставин, які б свідчили про відсутність у позивача зареєстрованого місця зберігання за вказаною адресою, контролюючий орган не встановив і в цій справі не навів.
Разом з тим на дату прийняття спірного рішення про застосування фінансових санкцій, а саме 08 серпня 2024 року, розпорядження ДПС України від 19 січня 2024 року № 36-р/л уже було скасоване рішенням суду, яке набрало законної сили 02 липня 2024 року. Тобто на момент винесення рішення № 51102/04-36-09-01/36710304 правова підстава, на якій відповідач будував висновок про невнесення спірного місця зберігання до Єдиного державного реєстру місць зберігання, була усунута в судовому порядку.
Доводи касаційної скарги та заперечення відповідача про те, що 27 червня 2024 року заходи забезпечення позову у справі № 160/2092/24 не діяли, а тому на дату перевірки спірне місце зберігання вважалося виключеним із Єдиного державного реєстру місць зберігання, колегія суддів відхиляє.
Ухвалою Верховного Суду від 29 травня 2024 року було зупинено дію судових рішень саме в частині забезпечення позову. Така ухвала не вирішувала спір по суті, не підтверджувала правомірності розпорядження № 36-р/л і не могла підміняти собою подальше вирішення спору щодо законності цього акта. Натомість остаточну оцінку правомірності розпорядження ДПС України від 19 січня 2024 року № 36-р/л надано судовими рішеннями у справі № 160/2092/24, які набрали законної сили 02 липня 2024 року та в подальшому залишені без змін постановою Верховного Суду від 22 жовтня 2024 року.
Таким чином, навіть якщо виходити з того, що під час фактичної перевірки 27 червня 2024 року відповідач оцінював ситуацію через призму наявності розпорядження № 36-р/л, це саме по собі не усуває обов`язку контролюючого органу враховувати юридичний стан спірних правовідносин на момент прийняття владного рішення про застосування фінансових санкцій. Оскільки станом на 08 серпня 2024 року розпорядження № 36-р/л було скасоване судовим рішенням, яке набрало законної сили, у відповідача не було належної правової підстави вважати спірне місце зберігання таким, що не внесене до реєстру, і, відповідно, застосовувати до позивача штраф за статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального».
Додатково Суд ураховує, що за правилами частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, встановлені у справі № 160/2092/24 обставини щодо протиправності розпорядження ДПС України від 19 січня 2024 року № 36-р/л та необхідності поновлення відповідних місць зберігання у реєстрі обґрунтовано були враховані судами попередніх інстанцій при вирішенні цього спору.
Посилання відповідача на те, що позивач, маючи відомості про анулювання довідки, свідомо та умисно продовжував здійснювати господарську діяльність у вигляді зберігання алкогольних напоїв у місцях, не внесених до реєстру, не змінює наведеного висновку. Для застосування санкції, передбаченої статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», необхідною є наявність належної та чинної правової підстави вважати відповідне місце зберігання таким, що не внесене до Єдиного державного реєстру місць зберігання. У цій справі така підстава на момент прийняття спірного рішення була відсутня.
За таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 08 серпня 2024 року № 51102/04-36-09-01/36710304 про застосування до ТОВ «АБК Дніпро» фінансових санкцій у сумі 24 801 038,00 грн прийняте без належної правової підстави, а тому є протиправним і підлягає скасуванню.
З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги податкового органу без задоволення, а оскаржених судових рішень - без змін.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд 
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. А. Гончарова

Судді І. Я. Олендер

Р. Ф. Ханова