ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 р.	Справа № 583/6151/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Чалого І.С. , Семененко М.О. ,
за участю секретаря судового засідання Григоренко І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління національної поліції в Сумській області на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10.02.2026, головуючий суддя І інстанції: Семенова О.С. , повний текст складено 10.02.26 року по справі № 583/6151/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління національної поліції в Сумській області 
про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Сумській області, в якому просив :
скасувати постанову поліцейського відділення поліції № 1 (Тростянець) Охтирського районного відділу поліції ГУНП в Сумській області капітаном поліції Колесніченко Р. О. серія ЕНА № 6344020 від 14.12.2025 якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1 190.00 грн. за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та закрити провадження у справі. 
Вимоги позову обґрунтовані тим, що при розгляді цієї справи і винесенні неправомірної постанови відповідач не в повному обсязі, однобоко та не об`єктивно з`ясував обставини справи, тому прийняв незаконне рішення. Зазначає, що працівником поліції було порушено його права, передбачені ст. 268 КУпАП, а саме право на ознайомлення з матеріалами справи, правом на захист. Відповідач повинен був в повному обсязі з`ясувати всі обставини в цій справі, так, постанову відповідач виніс без жодного доказу тільки на підставі своїх припущень, без врахування пояснень та грубо проігнорував те, що він наочно продемонстрував йому, що освітлювальні прибори підсвітки номерного знаку на автомобілі SKODA FABIA НОМЕР_1 працювали та освітлювали номерний знак, що знову ж таки є порушенням вимог ст. ст. 245 та 251 КУпАП. За таких обставин оскаржувана постанова була винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, є необґрунтованою, а отже незаконною та підлягає скасуванню.
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10.02.2026 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 .
Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 6344020 від 14.12.2025 відносно ОСОБА_1 у виді штрафу в сумі 1 190.00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.
Закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях ознак складу адміністративного правопорушення.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Сумській області на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 605.60 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10.02.2026 та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що 14.12.2025у поліцейським ВП № 1 (м. Тростянець) Охтирського РВП ГУНП в Сумській області капітаном поліції Колєсніченком Р.О. відносно ОСОБА_1 винесено оскаржувану постанову серії ЕНА № 6344020, у зв?язку з тим, що 14.12.2025 о 18 годині 57 хвилин в м. Тростянець по вул. Благовіщенська,20 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом SKODA FABIA з державним номерним знаком НОМЕР_2 на якому задній держаний номерний знак був не освітлений в темну пору доби, чим порушив пункт 2.9 ПДР України - керування водієм транспортним засобом з номерним знаком, перевернутим чи неосвітленим та скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено частиною 1 статті 121-3 КУпАП. Як вбачається з відеозапису та пояснень поліцейського ВП № 1 (м. Тростянець) Охтирського РВП ГУНП в Сумській області капітана поліції Колесніченко Р.О., що під час патрулювання останнім на службовому автомобілі Рено Меган, державний номерний знак НОМЕР_3 на вулиці Благовіщенській поблизу будинку 20, автомобіль SKODA FABIA, державний номерний знак НОМЕР_2 , раптово виїхав з другорядної дороги на головну, не пропустивши при цьому автомобіль наряду поліції, чим створив аварійну ситуацію, після чого був зупинений поліцейськими. Відповідно до відеозапису з нагрудної бодікамери поліцейського, транспортний засіб SKODA FABIA, державний номерний знак НОМЕР_2 здійснював рух без освітлення номерного знаку. Після зупинки транспортного засобу з водійської сторони автомобіля, а саме із-за керма транспортного засобу, вийшов чоловік, який в подальшому на вимогу поліцейського не надав посвідчення водія та реєстраційні документи на транспортний засіб, але назвав своє прізвище, ім`я та по батькові, після чого було встановлено його особу, ОСОБА_1 . Під час спілкування з водієм даного автомобіля йому було вказано на друге правопорушення, а саме: на непрацюючу підсвітку номерного знаку НОМЕР_2 автомобіля SKODA FABIA. Позивач в свою чергу заперечував факт непрацюючої підсвітки, але і не увімкнув її для того, щоб переконатися чи працює вона взагалі, що підтверджується матеріалами відеозапису. Ствердження позивача відносно порушення його прав, передбачених статтею 268 КУпАП, а саме право на ознайомлення з матеріалами справи, право на захист, є безпідставним, оскільки під час перебування останнього та поліцейських у приміщенні КНП «Тростянецька міська лікарня» Тростянецької міської ради поліцейський ознайомив ОСОБА_1 з відеозаписом доказів порушення автомобілем SKODA FABIA, державний номерний знак НОМЕР_2 під його керуванням пункту 2.9 ПДР України, він не заявляв клопотання про надання йому юридичної допомоги. Під час винесення спірної постанови ОСОБА_1 було роз`яснено права, передбачені статтею 268 КУпАП, строк на оскарження постанови за статтею 289 КУпАП, а також, відповідно до статті 285 КУпАП вручена копія постанови по справі про адміністративне правопорушення, що підтверджується підписом останнього. Ці фактичні обставини, які зафіксовані на відеозаписах, свідчать про те, що поліцейський ВП № 1 (м. Тростянець) Охтирського РВП ГУНП в Сумській області капітан поліції Колєсніченко Р.О. під час винесення спірної постанови діяв у межах чинного законодавства, а оскаржувана постанова є правомірною, винесеною уповноваженою особою у порядку та спосіб, передбачений чинним законодавством та безпідставно оскаржується позивачем. 
Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Головне управління Національної поліції в Сумській області копії отримало копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду, судову повістку, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронних листів.
Судом оприлюднено на веб-порталі судової влади України відповідну ухвалу про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення на підставі ст. 317 КАС України слід змінити з підстав та мотивів його прийняття, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що постановою поліцейського відділення поліції № 1 (Тростянець) Охтирського районного відділу поліції ГУНП в Сумській області капітана поліції Колєсніченка Р.О. серія ЕНА № 6344020 від 14.12.2025 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1 190.00 грн за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП за те, що він 14.12.2025 о 18 годині 57 хвилин в м. Тростянець по вул. Благовіщенська, 20 керував транспортним засобом SKODA FABIA НОМЕР_2 , на якому задній державний номерний знак був не освітлений в темну пору доби, чим порушив п. 2.9.в. Правил дорожнього руху України, як керування водієм транспортним засобом з номерним знаком, перевернутим чи неосвітленим.
Не погодившись з накладенням адміністративного стягнення, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні оглядалися відеозаписи, надані стороною позивача та відповідача, якими встановлено, що ОСОБА_1 було зупинено працівниками поліції за те, що на його автомобілі не працювало освітлення заднього номерного знаку, за що відносно нього було складено постанову про накладення адміністративного стягнення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. З наданого позивачем відео вбачається, що після складання постанови позивачем зафіксовано, що задній номерний знак на його автомобілі освітлюється, про що було повідомлено поліцейського. Суд зазначив, що у порушення ч.1 ст.256 КУпАП у постанові про адміністративне правопорушення не викладено обставин і не зазначено доказів, які б свідчили, що ОСОБА_1 дійсно вчинив дії, спрямовані на умисне приховування номерного знака та керування транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком, що перешкоджає чи ускладнює його ідентифікацію, та це не дало можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів. 
Частково погоджуюсь з висновками суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі по тексту – КУпАП).
Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
Стаття 8 КУпАП визначає, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 14 Закону України від 30.06.1993 № 3353-XII «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон України № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Положеннями п. 8 ч. 1 ст. 23 Закон України № 580-VIII зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (зокрема, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі по тексту – ПДР).
Ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила (п.п. 1.1, 1.3, 1.4 ПДР).
Відповідно до п. 1.5 ПДР дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Відповідно до п. 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно з пунктом 2.9. «в» ПДР України водієві забороняється: керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що:
не належить цьому засобу;
не відповідає вимогам стандартів;
закріплений не в установленому для цього місці;
закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м;
неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий;
Частиною 1 статті 121-3 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування або експлуатацію транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.
Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що порушення ПДР, за що передбачена відповідальність Кодексом про адміністративні правопорушення України, має підтверджуватися відповідними доказами, вичерпний перелік яких наведений у статті 251 Кодексу.
Відповідно до ст. 31 Закону України № 580-VIII поліція може застосовувати такi превентивнi заходи, окрім іншого, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Статтею 40 Закону України № 580-VIII визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою:1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Згідно з ч. 2 ст. 283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
За приписами ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Отже, ч. 3 ст. 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в Постанові від 19.02.2020 по справі № 496/4315/16-а дійшов висновку, що обов`язковому доказуванню під час розгляду справ про адміністративні правопорушення підлягають лише факти вчинення або невчинення певною особою адміністративного правопорушення, які в свою чергу, підтверджуються відеозйомкою фіксації події адміністративного правопорушення.
Колегія суддів зазначає, що у п. 7 оскаржуваної постанови міститься посилання на відеозапис, який здійснено на портативний відео реєстратор 0003.
На підтвердження правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем до відзиву на позовну заяву надано докази адміністративного правопорушення, а саме оптичний диск, який містить відеофайли : 0000001 00000120251214175457_0030; 0000001_00000120251214175958_0031; 0000001 00000120251214180458_0032 ;0000001_00000120251214180958_0033; 0000001 00000120251214181827_0034; 0000001_00000120251214182327_0035; 0000001_00000120251214182828_0036; 0000001_00000120251214183328_0037; 0000001_00000120251214183828_0038; 0000001_00000120251214184329_0039; 0000001_0000120251214184828_0040; 0000001_00000120251214185328_0041; 0000001_00000120251214185828_0042; 0000001_00000120251214190328_0043; 1000003_00000320251214175327_0038; 1000003_00000320251214175828_0039; 1000003_00000320251214180328_0040; 1000003_00000320251214180828_0041; 1000003_00000320251214181328_0042; WhatsApp Video 2025-12-29 at 21.21.16.
Надані відповідачем відеозаписи підпадають під визначення електронного доказу, встановленого ст. 99 КАС України.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).
Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».
Отже, копії зазначених доказів мають бути засвідчені електронним цифровим підписом або мають бути надані суду в оригіналі, що також передбачає наявність на них, серед іншого - ознаки цифрового підпису автора.
Як встановлено колегію суддів за допомогою сайту Центрального засвідчувального органу https://czo.gov.ua, надані відповідачем відеоматеріли містять кваліфікований електронний підпис представника відповідача.
Також, колегія суддів зазначає, що позивачем в позовній заяві заперечується здійснення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, та надано оптичний диск DVD-R, на якому міститься наступний відеоматеріал: "0-02-05-41363740156f21d6ee724771c49ca1eea1e67ab904991c1566abec02af7bbc20_6d119ea26334599d" .
Наданий позивачем відеозапис на оптичному диску підпадає під визначення електронного доказу, встановленого ст.99 КАС України.
Як встановлено колегію суддів, шляхом огляду змісту оптичного диску позивача, на відеозаписах відсутній цифровий підпис їх автора. 
Вказане також підтверджується довідкою заступника начальника відділу ІТЗ Другого апеляційного адміністративного суду від 13.03.2026 про відсутність кваліфікованого електронного підпису, зі змісту якої вбачається, що відеодоказ по справі № 583/6151/25, на оптичному диску з назвою файлу "0-02-05-41363740156f21d6ee724771c49ca1eea1e67ab904991c1566abec02af7bbc20_6d119ea26334599d" не підписано КЕП.
Таким чином, відеозапис, наданий позивачем на підтвердження факту відсутності в його діях порушення Правил дорожнього руху, в розумінні приписів ст.ст. 73-76 КАС України, не може вважатися належними доказами по справі про адміністративне правопорушення.
Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин, та прийнято наданий позивачем відеозапис.
Як вбачається з наданого відеозапису : WhatsApp Video 2025-12-29at21.21.16 (Фіксація правопорушення), останній зроблений відеореєстратором з автомобіля поліції з перехрестя перпендикулярно вулиці по якій рухався позивач.
З відеозапису також зафіксовано, що автомобілем поліції здійснено маневр розвороту та розпочато переслідування вказаного автомобіля в напрямку його руху з метою встановлення порушника.
Оглянутим відео підтверджено, що під час переслідування транспортного засобу, який вчинив порушення Правил дорожнього руху, зазначений автомобіль на певному відрізку часу зникає з поля зору екіпажу поліції, зокрема під час маневрування по вулично-дорожній мережі. Через втрату візуального контакту та неможливості ідентифікації державного реєстраційного номера транспортного засобу з відеозапису, відсутні належні та допустимі докази, які б беззаперечно підтверджували, що саме на транспортному засобі під керуванням ОСОБА_1 вчинено порушення п. п. 2.9.в.ПДР .
Колегія суддів зазначає, що на місці зупинки транспортного засобу, автомобіль патрульної поліції знаходився позаду автомобіля SKODA FABIA НОМЕР_2 . Була темна пора доби та передні освітлювальні прилади патрульного автомобіля були увімкнені таким чином, що освітлювали задній номерний знак автомобіля позивача SKODA FABIA. 
Суд зазначає, що за умов, коли номерний знак був освітлений фарами патрульного автомобіля, із вказаного відеозапису неможливо встановити, чи насправді номерний знак не освітлювався належним чином власними засобами освітлення. За відсутності інших доказів, окрім наданого відеозапису, неможливо констатувати про рівень освітленості номерного знаку.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що наданий відповідачем відеозапис WhatsApp Video 2025-12-29at21.21.16 (Фіксація правопорушення) не містить належної фіксації факту того, що у транспортного засобу SKODA FABIA НОМЕР_2 не працювали лампи освітлення державного номерного знаку. Отже, з наданого запису неможливо встановити, чи був освітлений державний номерний знак зупиненого транспортного засобу.
Позивачем, на наданих відповідачем відеозаписах, заперечується факт вчинення ним порушення позивачем п. 2.9 в ПДР України. Повідомлено, що освітлювальні прибори, лампи освітлення державного номерного знаку на його авто справні. 
Колегія суддів зазначає, що з дослідженого судом відеозапису убачається, що державний номерний знак НОМЕР_2 транспортного засобу SKODA FABIA проглядається чітко.
Інших доказів які б свідчили про порушення позивачем п. 2.9 в ПДР України матеріали справи не містять.
Також, колегія суддів зазначає, що в апеляційній скарзі відповідач зазначає, що під час патрулювання останнім на службовому автомобілі Рено Меган, державний номерний знак НОМЕР_3 на вулиці Благовіщенській поблизу будинку 20, автомобіль SKODA FABIA, державний номерний знак НОМЕР_2 , раптово виїхав з другорядної дороги на головну, не пропустивши при цьому автомобіль наряду поліції, чим створив аварійну ситуацію, після чого був зупинений поліцейськими. 
Проте, згідно рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 21.01.2026 у справі № 588/2299/25 закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 122 КУпАП, відносно ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.
Судом у справі № 588/2299/25 встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР № 540824 від 14.12.2025 ОСОБА_1 обвинувачується в тому, що він 14.12.2025 о 17 год. 52 хв. у м. Тростянець по вул. Благовіщенська, 20, керуючи транспортним засобом Skoda Fabia, державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись по другорядній дорозі в м. Тростянець по вул. Богдана Хмельницького, 2, здійснюючи маневр «поворот ліворуч» на головну дорогу по вул. Благовіщенська, де проходить автодорога Н-12 Суми-Полтава, 57 км +100 м., не надав перевагу в русі службовому автомобілю «Рено меган», державний номерний знак НОМЕР_4 , який рухався по головній дорозі та здійснював маневр «поворот праворуч», внаслідок чого змусив різко змінити швидкість руху та напрямок руху для збереження особистої безпеки, внаслідок чого створив аварійну ситуацію, чим порушив Р02030500. Суд зазначив, що досліджені в судовому засіданні відеозаписи, які додані до протоколу про адміністративне правопорушення, не підтверджують, а навпаки спростовують фактичні обставини викладені у протоколі, зокрема відеозапис із відеореєстратора службового автомобіля поліції містить фактичні дані про те, що автомобіль поліції зупинився перед перехрестям та після цього автомобіль під керуванням ОСОБА_1 проїхав перехрестя. Жодних обставин про те, що автомобіль поліції різко змінив швидкість руху та напрямок руху на відеозаписах не зафіксовано.
Крім того, як вбачається з наданих відповідачем відеозаписів, ОСОБА_1 було доправлено до КНП «Тростянецької міської лікарні» Тростянецької міської ради для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів.
Проте, доказів складання на ОСОБА_1 адміністративного протоколу за ст. 130 КУпАП та притягнення останнього до адмністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, відповідачем до суду не надано.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121-3 КУпАП.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
Тобто в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження факту вчинення вищезазначеного адміністративного правопорушення.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.
При цьому, відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а вказав, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Тож, згідно з принципом презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10.02.1995 у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
При цьому, сам по собі опис адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки така постанова за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Також, Верховний Суд у постанові від 08.07.2020 у справі № 177/525/17 зазначив, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.
Суд звертає увагу, що усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень трактуються на користь особи-позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов`язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач.
Таким чином, колегія суддів вважає, що фактичні обставини справи не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а в даному випадку відповідачем в порушення вимог статті 72 КАС України не виконано обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, не надано належних і допустимих доказів наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, що в свою чергу не дає можливості встановити вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що в силу принципу презумпції невинуватості, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова про накладання на ОСОБА_2 адміністративного стягнення на підставі ч. 1 ст. 121-3 КУпАП відповідачем прийнята за відсутності належних доказів, що мають значення для прийняття рішення, а відтак підлягає скасуванню повністю, що безпідставно не враховано судом першої інстанції.
Відповідно до КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї (п. 1 ст. 32), неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів (п. 45 рішення у справі Бочаров проти України від 17.06.2011; п. 75 рішення у справі Огороднік проти України від 05.05.2015; п. 52 рішення у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013).
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач не довів належними доказами факт вчинення позивачем зазначеного в оскаржуваній постанові адміністративного правопорушення, відтак і підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності відсутні, у зв`язку з чим колегія суддів доходить висновку, що оскаржувана постанова прийнята не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для її скасування.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується із загальним висновком суду першої інстанції про незаконність постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6344020 та наявність підстав для задоволення позову.
З урахуванням вищенаведеного, усі інші доводи і заперечення сторін по справі на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є зокрема неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Оскільки суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги, проте помилково прийняв, як доказ по справі наданий позивачем відеозапис, колегія суддів вважає, що наявні підстави для зміни рішення суду з підстав та мотивів його прийняття, викладених у цій постанові суду апеляційної інстанції. За цим, апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.
Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10.02.2026 по справі № 583/6151/25 змінити з підстав та мотивів прийняття.
В іншій частині рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10.02.2026 по справі № 583/6151/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.С. Чалий   М.О. Семененко