УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №283/2050/17 Головуючий у 1-й інст.  ОСОБА_1  
Номер провадження №11-кп/4805/180/26
Категорія ч.2 ст.286 КК України Доповідач                 ОСОБА_2   

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року Житомирський апеляційний суд
в складі: головуючого-судді  ОСОБА_2 ,
суддів:  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,   
з участю:  секретаря  ОСОБА_5 ,
прокурора  ОСОБА_6 ,
обвинуваченої  ОСОБА_7 ,
захисника  ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №12016060080000235 за апеляційною скаргою  прокурора Малинського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Малинського районного суду Житомирської області від 05 червня 2025 року, яким
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку м. Бровари Київської області, жительку АДРЕСА_1 , з вищою освітою, пенсіонерку, одружену, несудиму, яка є особою з інвалідністю 2 групи,

визнано невинуватою у пред?явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та виправдано.
Речові докази:
- автомобіль «КАМАЗ 53212» реєстраційний номер НОМЕР_1 – вирішено залишити військовій частині НОМЕР_2 ;
- автомобіль «Нісан Тіана» реєстраційний номер НОМЕР_3 – вирішено залишити власнику ОСОБА_10 ;
- автомобіль «Форд Транзіт» реєстраційний номер НОМЕР_4 – вирішено залишити ТЗОВ «Волтех»,
в с т а н о в и в:

У вироку суду зазначено, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що вона 28.03.2016 року близько 06 години керувала технічно справним автомобілем марки «Nissan Teana», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , в якому на передньому правому сидінні перевозила пасажира ОСОБА_11 та рухалася поза населеними пунктами по автодорозі «Київ– Ковель» у напрямку м. Ковель.
Проїжджаючи вказаним автомобілем 97 км. + 200 м. зазначеної автодороги, поблизу с. Українка Малинського району Житомирської області, водій ОСОБА_7 , проявила неуважність в силу чого не зреагувала на зміну дорожньої обстановки, а саме не відреагувала на виїзд автомобіля марки «КАМАЗ 53212», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким попереду у попутному напрямку керував та виконував маневр розвороту ОСОБА_12 , якого вона об`єктивно спроможна була виявити, та негайно не вжила заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, що призвело до зіткнення вказаних транспортних засобів в результаті чого пасажир автомобіля марки «Nissan Teana», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження від яких у подальшому помер.
Безпосередньою причиною дорожньо-транспортної пригоди є порушення водієм автомобіля марки «Nissan Teana», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_7 вимог п.п. 2.3 (б), 12.3 Правил дорожнього руху України, а саме: п. 2.3 (б) – для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 12.3 – у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «Nissan Teana», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді ссадин нижніх кінцівок, ключиці, закритого перелому обох кінцівок лівого передпліччя, переломів 3, 4, 5, 6 ребер по лівій передньо-підпаховій лінії, розривів селезінки, брижі великого сальника з пошкодженням кровоносних судин. Причиною смерті ОСОБА_13 стала закрита травма органів живота, з розривами селезінки, великого сальника, що супроводжувалось внутрішньочеревневою кровотечею і ускладнилось гіповолемічним шоком важкого ступеню, що зумовило зупинку серцевої діяльності, дихання та функцій центральної нервової системи.
В результаті даної дорожньо-транспортної події автомобіль марки «КАМАЗ 53212», державний номерний знак НОМЕР_1 , зазнав механічних пошкоджень, чим військовій частині НОМЕР_2 АДРЕСА_2 заподіяно майнової шкоди на суму 50 381 гривня 03 копійки.
Після зіткнення транспортних засобів, а саме під час перебування автомобіля марки «Nissan Teana», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , на автодорозі у місці зіткнення із попереднім транспортним засобом та після залишення салону автомобіля пасажиром ОСОБА_11 , на автомобіль марки «Nissan Teana», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , здійснив наїзд автомобіль марки «Ford Transit», державний номерний знак НОМЕР_4 , який рухався по зазначеній автодорозі у попутному напрямку під керуванням ОСОБА_14 , який був позбавлений технічної можливості уникнути дорожньо-транспортної пригоди з моменту виникнення небезпеки для руху.
Дії водія ОСОБА_7 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть ОСОБА_11 .
Вказаним вироком Малинського районного суду Житомирської області ОСОБА_7 визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України виправдано, оскільки з досліджених судом належних і допустимих доказів не встановлено, що кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 286 КК України вчинене обвинуваченою ОСОБА_7 .
Так, суд у вироку зазначив, що за результатами судового розгляду не доведено, що ОСОБА_7 мала об`єктивну можливість уникнути наїзду (зіткнення) шляхом своєчасного застосування гальмування у зв`язку з чим її дії не відповідали п.12.3 ПДР України та становили склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що проведений огляд місця події від 28.03.2016 не відображає розмірів транспортних засобів та місце розташування отриманих ними механічних пошкоджень, а при проведенні слідчих експериментів за участю ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 слідчим використовувалися транспортні засоби інших моделей та з іншою завантаженістю, і не встановлено належним чином відстань видимості водієм ОСОБА_7 як елементів самої дороги так і перешкоди (автомобіля «Камаз»). Також судом зазначено, що слідчі дії проводилися не в тому місці, де сталася дорожньо-транспортна подія. 
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції вважав недостовірними та необ`єктивними дані, які вказані в протоколі огляду місця події від 28.03.2016 року, протоколах слідчих експериментів за участю ОСОБА_7 від 06.04.2017 року, за участю свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 від 27.09.2017 року, за участю свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_17 від 29.04.2016 року, а також неправдивими та необгрунтованими висновки судових експертиз №3/364 від 19.05.2016 року, №3/375 від 27.05.2016 року, №3/365 від 25.06.2016 року, №3/327 від 12.05.2017 року, №3/931 від 24.10.2017 року проведені на підставі даних отриманих в ході вказаних слідчих дій. 
Також, суд першої інстанції визнав недопустимими доказами висновок експерта з автотехнічного дослідження №106 від 08.12.2017 року, висновок експертного дослідження в галузі судово-медичної експертизи, автотехніки та транспортної трасології від 08.12.2017 року, а також висновок науково-правової експертизи від 01.11.2018 року, оскільки вони не містять інформації, що експерти були попереджені про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків. 
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9  просить провести часткове судове слідство, вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки. Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_7 на користь держави судові витрати у кримінальному провадженні за проведення: судово - технічної експертизи – в сумі 791,64 грн.; судово - технічної експертизи - в сумі 791,64 грн; судово - технічної експертизи - в сумі 791,64 грн.; судово - трасологічної експертизи - в сумі 2638, 80 грн.; судово - трасологічної експертизи - в сумі 2638, 80 грн.; судово - автотехнічної експертизи - в сумі 791,64 грн.; судово - автотехнічної експертизи - в сумі 791,64 грн.; судово - автотехнічної експертизи - в сумі 790,96 грн.; судово - автотехнічної експертизи - в сумі 790,96 грн; на загальну суму 10 817,72 грн. В решті вирок залишити без змін. Вважає вирок незаконним та необгрунтованим, таким що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що приймаючи рішення суд першої інстанції належним чином не проаналізував всі зібрані та досліджені в судовому засіданні докази, надав невірну оцінки показам обвинуваченої, свідків, а також всім дослідженим письмовим доказам по справі, зокрема: протоколу огляду місця події від 28.03.2016 року, протоколам слідчих експериментів за участю ОСОБА_7 від 06.04.2017 року, за участю свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 від 27.09.2017 року, за участю свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_17 від 29.04.2016 року, висновкам експертів №3/364 від 19.05.2016 року, №3/365 від 25.06.2016 року, №3/327 від 12.05.2017 року, №3/931 від 24.10.2017 року. Надає свою оцінку вказаним доказам та вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність того, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, вчинене обвинуваченою ОСОБА_7 .. Вказує, що суд першої інстанції не вірно встановив відстань щодо видимості перешкоди при наближенні (віддаленні) від автомобіля «Камаз», вдавшись до технічних моментів. 
В запереченні на апеляційну скаргу прокурора Малинського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_9 , яке надійшло від захисника обвинуваченої ОСОБА_7 , - адвоката ОСОБА_8 йдеться про безпідставність доводів апелянта та про залишення вироку суду без зміни.
Під час апеляційного розгляду прокурор та захисник обвинуваченої ОСОБА_7 – адвокат ОСОБА_8 заявили клопотання про повторне дослідження доказів. 
Прокурор просив повторно дослідити: протокол огляду місця події від 28.03.2016 року (т.1 а.п.216-225), протоколи слідчих експериментів за участю ОСОБА_7 від 06.04.2017 року (т.2 а.п.129-133), за участю свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 від 27.09.2017 року (т.2 а.п.192-201), за участю свідка ОСОБА_14 від 29.04.2016 року (т.2 а.п.110-105), висновки експерта №3/364 від 19.05.2016 року (т.2 а.п.19-29), №3/365 від 25.06.2016 року (т.2 а.п.34-46), №3/367 від 27.05.2017 року (т.2 а.п.67-79), №3/327 від 12.05.2017 року (т.2 а.п.137-141), №3/931 від 24.10.2017 року (т.2 а.п.206-214), а також допитати свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_15 .. 
Клопотання прокурора обґрунтовано тим, що суд, дослідивши вказані докази, надав їм неправильну оцінку, що вплинуло на прийняте рішення.
Захисник ОСОБА_8  просив повторно дослідити: протокол огляду місця події від 28.03.2016 року (т.1 а.п.216-225), висновки експерта №3/375 від 27.05.2016 року (т.2 а.п.109-113), №3/376 від 27.05.2016 року (т.2 а.п.123-128), протоколи слідчих експериментів за участю свідка ОСОБА_14 від 29.04.2016 року (т.2 а.п.110-105), за участю свідка ОСОБА_12 від 29.04.2016 року (т.2 а.п.114-118), висновки судово-медичних експертиз №44 від 06.07.2016 року (т.2 а.п.8-9), №154 від 14.07.2016 року (т.2 а.п.11), №240 від 31.10.2017 року (т.2 а.п.228), №57 від 04.04.2017 року (т.2 а.п.13-14), допитати свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , судових експертів ОСОБА_19 та ОСОБА_20  для спростування доводів апеляційної скарги прокурора, а також доручити органу досудового розслідування встановити членів бригади «Швидкої допомоги», які 28.03.2016 року на місці ДТП надавали медичну допомогу ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , з метою їх допиту.
Крім того, захисник ОСОБА_8 24.02.2026 на адресу апеляційного суду надіслав клопотання про повторний допит свідка ОСОБА_14 (а.п.148 т.4) та 13.03.2026 клопотання про доручення органу досудового розслідування провести слідчій експеримент з обвинуваченою ОСОБА_7 (а.п.157-161 т.4).
Заслухавши думки сторін кримінального провадження щодо повторного дослідження письмових доказів та допиту вказаних свідків, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про часткове задоволення клопотання сторони захисту та задоволення клопотання прокурора виходячи з наступного.
Колегія суддів не вбачає підстав для повторного допиту свідків ОСОБА_12 (загинув), ОСОБА_14 (місце перебування невідомо), та судових експертів ОСОБА_19 . ОСОБА_20 , оскільки сторона захисту не надала належного обгрунтування для повторного допиту вказаних осіб, які були безпосередньо допитані в судовому засіданні суду першої інстанції в присутності сторони захисту.
Також, колегія суддів не вбачає підстав для допиту членів бригади «Швидкої допомоги», які 28.03.2016 року на місці ДТП надавали медичну допомогу ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , оскільки вказані особи не допитувалися судом першої інстанції і згідно листа в.о. директора КНП «Центр екстренної медичної допомоги та медицини катастроф» ЖМР ОСОБА_21 встановити цих осіб не представляється можливим, з тих підстав, що карта виїзду швидкої медичної допомоги зберігається лише рік (т.2 а.п.93).
Колегія суддів, зауважує, що клопотання про повторний допит свідка ОСОБА_14 вже було вирішено апеляційним судом та зазначено, що підстав, передбачених ч.3 ст.404 КПК України, для повторного допиту вказаного свідка не має. Щодо клопотання сторони захисту про доручення органу досудового розслідування повторно провести слідчій експеримент з участю обвинуваченої ОСОБА_7 , то колегія суддів також не знаходить підстав для його задоволення відповідно до ч.3 ст.404 КПК України. 
Крім того, колегія суддів враховує, що слідчій експеримент за участю ОСОБА_7 в присутності захисника ОСОБА_22 , спеціаліста ОСОБА_19 та понятих був проведений 06.04.2017, протокол вказаної слідчої дії підписаний всіма учасниками без зауважень (а.п.129-133 т.2), слідча дія проведена з дотриманням вимог ст.240 КПК України, а тому вказаний доказ є допустимим. Більш того, суд першої інстанції надаючи оцінку вказаному доказу зазначив у вироку, що не може прийняти результати, отримані під час даного слідчого експерименту як достовірні, але не визнав вказаний доказ недопустимим, чого сторона захисту не заперечувала, оскільки апеляційну скаргу не подавала.
Разом з тим, враховуючи, що апеляційний суд фактично виступає останньою інстанцією у реалізації права на справедливий судовий розгляд, а відповідно до позиції Верховного суду, якщо в апеляційній скарзі ставиться питання про ухвалення протилежного рішення, суд апеляційної інстанції повинен дослідити докази, на які посилається сторона, а тому колегія суддів дійшла висновку про задоволення клопотання прокурора та часткове задоволення клопотання захисника - лише в частині повторного дослідження письмових доказів.
Зазначене також не суперечить вимогам ч.3 ст.404 КПК України, за умови обгрунтованості такого клопотання.
Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає можливим повторно дослідити вказані письмові докази, а також допитати свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_15 ..  
Потерпіла ОСОБА_23  в судове засідання апеляційного суду не з`явилася, будучи повідомленою належним чином згідно вимог ст.135 КПК України. Клопотань щодо відкладення судового засідання не надсилала. Разом з тим, згідно інформації наданої головним центром обробки спеціалізованої інформації ДПСУ потерпіла ОСОБА_23 26.10.2025 року виїхала за межі України через КПП «Шегині» та до України не поверталася. В матеріалах провадження наявна заява потерпілої про те, що вона просить її не турбувати та розглядати справу без її участі (а.п.67 т.1, а.п.100-101 т.4).
Враховуючи наведене, з`ясувавши думку сторін провадження, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд без участі потерпілої.
Заслухавши доповідача, доводи прокурора в підтримання апеляційної скарги, думку обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 в заперечення апеляційної скарги, провівши часткове судове слідство, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до положень ч.3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначається, серед іншого, підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
При розгляді справи суд повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувавши та надавши їм оцінку з точки зору належності та допустимості.
На думку апеляційного суду, даних вимог Закону суд першої інстанції не дотримався, не надав належної оцінки зібраним доказам: до одних, з наведених у вироці поставився критично, інші - не були ретельно перевірені, зіставлені та належно оцінені у сукупності, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення щодо виправдування ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України, у зв`язку з не доведенням, що дане кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченою ОСОБА_7 ..
Так, диспозиція ст. 286 КК України є бланкетною і для встановлення того, чи були порушені правила безпеки дорожнього руху, необхідно звертатися до Правил дорожнього руху України, якими регламентовано єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
При цьому для встановлення наявності об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, має бути встановлено три обов`язкові ознаки: суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху), суспільно небезпечні наслідки (спричинення смерті потерпілому або заподіяння тяжких тілесних ушкоджень) та причинний зв`язок між діянням і наслідками.
Необхідно також звертати увагу на те, що причинний зв`язок в автотранспортних злочинах відрізняється тим, що він встановлюється не між діями водія та наслідками, що настали, а між порушеннями правил дорожнього руху й відповідними наслідками (постанова Верховного Суду колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 13 листопада 2019 року у справі №753/20472/15-к).
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, досудовим розслідуванням та судом першої інстанції встановлено подію дорожньо-транспортної пригоди. 
Згідно показань обвинуваченої ОСОБА_7 , в судах першої та апеляційної інстанції, вона свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення не визнала та показала, що їхала на автомобілі «Нісан Тіана» з м. Києва в напрямку м. Ковель з увімкненим світлом фар на швидкості до 90 км/год. На 97 км + 200 м. побачила перед собою стіну і зрозуміла, що це автомобіль. Пізніше дізналася, що це автомобіль марки «КАМАЗ». Він стояв поперек дороги. Ні з права, ні зліва об?їхати його не могла, бо він повністю перекрив її смугу руху та ще частину зустрічної смуги. Тому почала гальмувати, але оскільки відстань була невеликою, метрів 50, то уникнути зіткнення не вдалося. Зіткнення було невелике, оскільки вона майже повністю зупинила свій автомобіль. Після зіткнення трохи зігнувся капот та спрацювали подушки безпеки. Сильних пошкоджень не було. В автомобілі на пасажирському сидінні був її колега. Коли розсіявся пил від спрацьованих подушок безпеки, вони обоє почали відстібувати ремені безпеки, щоб вийти з авто. Обвинувачена відстебнулася, вийшла з автомобіля та сперлася на дверцята. В цей час пасажир ОСОБА_11 також відстібував ремінь безпеки і збирався вийти із авто. Згодом підійшли чоловіки та запитали про самопочуття. Вона їм відповіла, що все нормально та попросила допомогти пасажиру відстебнути ремінь безпеки. В цей час ззаду з?явилось світло фар і на швидкості наблизився автомобіль марки «Ford Transit», державний номерний знак НОМЕР_4 , який зіткнувся з її автомобілем. Від удару її відкинуло на протилежну смугу руху і вона отримала тяжкі тілесні ушкодження. Також від удару цього автомобіля тяжкі тілесні ушкодження отримав ОСОБА_11 , оскільки він був ще в автомобілі «Нісан Тіана» і не мав ніякого захисту, так як вже спрацювали подушки безпеки.
Вважає, що зіткнення її автомобіля з автомобілем «КАМАЗ» відбулося у зв`язку із порушенням Правил дорожнього руху водієм автомобіля «КАМАЗ», так як він розвертався у не призначеному для цього місці. Крім того, в автомобілі «КАМАЗ» ні габаритні, ні які інші вогні не світилися. 
Надаючи оцінку вищенаведеним показам обвинуваченої, колегія суддів вважає їх непереконливими, оскільки вони суперечать показам свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_16 допитаних безпосередньо в судовому засіданні суду першої інстанції, свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_18 , які безпосередньо допитувалися як судом першої інстанції так і апеляційним судом, а також дослідженим письмовим доказам.
Так, допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_12 показав, що він та ОСОБА_15 на автомобілі «КАМАЗ» поїхали транспортувати зламаний автомобіль «ЗІЛ», на якому зі сторони м.Києва в напрямку м.Коростень їхали їх товариші по військовій службі ОСОБА_18 та ОСОБА_16 .. За кермом автомобіля «КАМАЗ» був він особисто, а ОСОБА_15 сидів на пасажирському сидінні. Приїхавши зі сторони м.Коростень на 97 кілометр автодороги, мали намір розвернутись. У зв?язку з цим він зупинився на узбіччі на відстані 50-60 метрів від автомобіля «ЗІЛ», пропустив попутний та зустрічний автомобілі, включив правий поворот та ближнє світло фар і почав розворот. При закінченні маневру відчув удар в правий бік «КАМАЗА» і автомобіль заглох. З?ясувалось, що відірвались акумулятори. В момент удару «КАМАЗ» знаходився під кутом до узбіччя направлений передньою частиною в напрямку м. Коростень, а після удару автомобіль розвернуло передньою частиною в напрямку м. Київ. Він та ОСОБА_15 вийшли зі свого автомобіля та підійшли до водійських дверцят легкового автомобіля «Нісан Тіана», який зіткнувся з «КАМАЗом». За кермом сиділа жінка, а поруч на пасажирському сидінні сидів чоловік. В легковому автомобілі спрацювали подушки безпеки. Жінка сказала, що вона справиться сама, тому вони пішли до пасажира. Він був пристебнутий ременем безпеки. Вони пасажира витягли з автомобіля, перенесли на узбіччя та вкрили ковдрою, оскільки сам він пересуватись не міг та казав, що йому щось болить. В цей час їм допомагали ОСОБА_18 та ОСОБА_16 . Коли повертались до легкового автомобіля, якийсь автомобіль зіткнувся з задньою частиною легкового автомобіля, а легковий автомобіль знову зіткнувся з автомобілем «КАМАЗ». Від цього удару кузов автомобіля «КАМАЗ» ще трохи відсунувся в напрямку м. Коростень. Жінку виявили на дорозі. Вона лежала та намагалась підвестись. Всі події відбувались в кінці березня десь між 4 та 5 годинами ранку, було темно. Під час розвороту він рухався на автомобілі «КАМАЗ» зі швидкістю 5 км/год. та у зустрічному напрямку ніяких автомобілів і світла від автомобілів він не бачив.
Допитаний як в судовому засіданні суду першої інстанції так і під час апеляційного розгляду свідок ОСОБА_15 показав, що він 28.03.2016 року за наказом командира військової частини на автомобілі «КАМАЗ» був направлений в складі рятувальної команди для надання допомоги по евакуації автомобіля «ЗІЛ», який вибув із полігона зі сторони м. Київ. За кермом був ОСОБА_12 . Їхали вони в сторону м. Київ. Десь о 4-5 годині побачили автомобіль «ЗІЛ». Від?їхавши від нього метрів на 50, водій ОСОБА_12 зупинився на обочині, пропустив попутний транспортний засіб та почав розворот зі швидкістю не більше 20 км/год. Під час розвороту ніяких транспортних засобів не було, як і не було ніякого світла від транспортних засобів. В той час як автомобіль «КАМАЗ» передніми колесами виїхав на протилежне узбіччя та знаходився відносного нього під кутом, з його правою стороною зіткнувся автомобіль «Нісан». Після зіткнення задню частину автомобіля «Камаз» розвернуло і він став перпендикулярно дорозі, а акумулятори відірвались. Він та ОСОБА_12 вийшли з автомобіля «КАМАЗ» та підійшли до водійських дверцят автомобіля «Нісан». За кермом перебувала жінка. Також в автомобілі був пасажир. Жінка відстебнула ремінь безпеки, вийшла з автомобіля та сказала, що справиться сама. В цей час підбігли чоловіки, які перебували в автомобілі «ЗІЛ». Всі разом витягли пасажира з автомобіля «Нісан» та поклали на узбіччя. Він стогнав від болі та намагався встати. В цей час в автомобіль «Нісан» врізався мікроавтобус, який виїхав на зустрічну смугу, а потів в кювет. Внаслідок наїзду мікроавтобуса, «Нісан» змістився на зустрічну смугу під кутом в сторону м. Коростень передньою частиною ближче до обочини. Після другого удару жінка лежала на дорозі. Між першим та другим ударом проїжджав якийсь транспортний засіб, але який, він не пам?ятає.
Допитаний як в судовому засіданні суду першої інстанції так і під час апеляційного розгляду свідок ОСОБА_18 показав, що дорожньо-транспортна пригода сталася на автодорозі «Київ-Ягодин» 28.03.2016 року. Автомобіль, яким їхав він та ОСОБА_16 , зламався і вони чекали автомобіль «КАМАЗ», який повинен був їх евакуювати. Він приїхав десь о 5 годині ранку і зупинився на обочині метрів за 50 від них. Було темно. Світло в «КАМАЗа» було увімкнене. Водій «КАМАЗа» ОСОБА_12 пропустив автомобіль, який рухався зі сторони м. Києва, включив покажчик повороту та почав розвертатись. При цьому зустрічних автомобілів та світла фар від автомобілів не було. Коли автомобіль «КАМАЗ» закінчував розворот, відбувся удар. В момент удару автомобіль «КАМАЗ» розміщувався під кутом до узбіччя і був більше повернутий в сторону м. Коростень. Від удару «КАМАЗ» змістився і став поперек дороги. Він та ОСОБА_16 побігли до автомобіля «КАМАЗ» і побачили, що в нього врізався автомобіль «Нісан». Там уже були ОСОБА_12 та ОСОБА_15 , які витягували з автомобіля «Нісан» пасажира. Він був пристебнутий паском безпеки, а в автомобілі спрацювали подушки безпеки. Витягнувши пасажира автомобіля «Нісан», поклали його на узбіччя та накрили ковдрою. Через декілька хвилин в автомобіль «Нісан» врізався мікроавтобус «Форд», якого відкинуло в зустрічний кювет. Від цього удару автомобіль «КАМАЗ» ще змістився в напрямку м. Коростень.
Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_16 показав, що він та ОСОБА_18 повертались на автомобілі з відрядження по автодорозі «Київ-Ковель». На цій автодорозі поблизу села Українка Малинського району їх автомобіль зламався. Про це вони повідомили у військову частину і їм на допомогу вислали автомобіль «КАМАЗ», який повинен був їх транспортувати. Десь о 5 годині ранку приїхав автомобіль «КАМАЗ», який рухався в напрямку м. Київ. В цей час було темно і видимість була погана. В автомобіля «КАМАЗ» були увімкнені габаритні вогні, але видно їх було нечітко. Він прийняв вправо, зупинився, включив поворот та пропустив транспортні засоби, які рухались в попутному та зустрічному напрямках. Після цього почав розворот. В цей час зі сторони м. Києва ніяких транспортних засобів не було і світла від транспортних засобів також не було видно. Під час розвороту автомобіля він відчув удар. Під час удару «КАМАЗ» знаходився під кутом до проїзної частини. Його передня частина була повернута в сторону м. Коростень та розміщувалась на зустрічній смузі. Після удару зовнішні світлові прилади «КАМАЗА» перестали працювати та згасли. Двигун не працював. Він та ОСОБА_18 одразу побігли на місце зіткнення. Наблизившись, вони побачили легковий автомобіль «Нісан», в якому за кермом перебувала жінка, а на пасажирському сидінні був чоловік, який був пристебнутий паском безпеки. Також в легковому автомобілі спрацювали подушки безпеки. Жінка сказала, що вона справиться сама, а тому вирішили спочатку допомогти пасажиру. Там вже перебували ОСОБА_15 і ОСОБА_12 . Всі разом витягли пасажира та поклали на узбіччя. Пасажир постійно казав, що йому боляче і холодно. В цей час в легковий автомобіль врізався мікроавтобус «Форд» та вилетів в кювет. Водій «Нісана» якраз намагалася сісти на водійське сидіння і від удару її відкинуло на декілька метрів.
Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_14 показав, що він їхав за кермом автомобіля «Форд Транзіт» з м. Києва в м. Сарни зі швидкістю 100-110 км/год. з увімкненим ближнім світлом фар. Десь о 5 чи 6 годині проїхав с. Українка Малинського району Житомирської області і побачив, що перед ним на дорозі стоїть стіна. Як з?ясувалось пізніше – це був автомобіль «КАМАЗ» перед яким стояв легковий автомобіль. Він автоматично звернув вліво і правою частиною свого автомобіля зачепив задню частину легкового автомобіля, а потім задню сторону автомобіля «КАМАЗ». В подальшому через зустріну смугу злетів з узбіччя.
В момент зіткнення автомобіль «КАМАЗ» стояв поперек дороги, повністю перекривши смугу для руху в напрямку з м. Києва та частково перекривши зустрічну смугу для руху. Його кабіна знаходилась на обочині. Легковий автомобіль стояв на смузі руху в напрямку з м. Києва впритул до «КАМАЗА» між передньою та середньою віссю. Жодні світлові прилади в автомобілях не світилися. Від удару з автомобілем «Форд» задня частина «КАМАЗА» здвинулась в напрямку м. Коростень.
Також до зіткнення на узбіччі смуги, яка призначена для руху в напрямку м. Києва стояв вантажний автомобіль з увімкненим ближнім світлом фар та аварійною сигналізацією, однак коли він підійшов до місця дорожньо-транспортної пригоди, то його вже не було.
Колегія суддів звертає увагу на очевидну суперечність вищенаведених показів свідків з показами обвинуваченої ОСОБА_7 стосовно того, що після зіткнення з автомобілем «Камаз» її автомобіль отримав незначні пошкодження, а також стосовно перебування потерпілого ОСОБА_11 в автомобілі «Nissan Teana», державний номерний знак НОМЕР_3 , на момент зіткнення з ним автомобіля «Ford Transit», державний номерний знак НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_14 . 
Згідно висновку експерта з судово-медичної експертизи № 44 від 06.07.2016 року (т.2 а.п. 8-9) причиною смерті ОСОБА_11 явилась закрита тупа травма органів живота з розривами селезінки, великого сальника, що супроводжувалось внутрішньочеревною кровотечею і ускладнилось гіповолемічним шоком важкого ступеню, що зумовило зупинку серцевої діяльності, дихання та функцій центральної нервової системи.
Смерть його настала ІНФОРМАЦІЯ_2 о 8 годині 05 хвилин в реанімаційному відділенні Малинського МРТМО.
Згідно висновку експерта з судово-медичної експертизи № 154 від 14.07.2017 року (т.2 а.п. 11) при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: ссадин нижніх кінцівок, ключиці, закритого перелому обох кісток лівого передпліччя, переломів 3, 4, 5, 6 ребер по лівій передньо-підпахвовій лінії, розривів селезінки, брижі великого сальника з пошкодженням кровоносних судин, які мають ознаки тяжкого ступеню важкості, що є небезпечними для життя в момент їх спричинення. Вони могли виникнути від одноразової дії тупих твердих предметів, можливо за обставин вказаних у фабулі постанови (ДТП) і знаходяться у прямому причинному зв?язку зі смертю.
Враховуючи локалізацію тілесних ушкоджень, можна висловитись, що потерпілий відносно до травмуючого об?єкту міг знаходитись передньою частиною тіла.
Крім того, у висновку експерта з судово-медичної експертизи № 240 від 31.10.2017 року зазначено (т.2 а.п.228), що ОСОБА_11 після отриманих тілесних ушкоджень в результаті дорожньо-транспортної пригоди міг певний час (години) виконувати самостійні дії, говорити, рухатись, тощо.
За таких обставин, показання обвинуваченої ОСОБА_7 про те, що тілесні ушкодження, від яких настала смерть ОСОБА_11 , утворилися внаслідок зіткнення автомобіля «Ford Transit», державний номерний знак НОМЕР_4 з її автомобілем «Nissan Teana», державний номерний знак НОМЕР_3 , є необґрунтованим та такими, що спростовуються вищезазначеними показаннями свідків та висновками експертів, згідно яких  ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження, що призвели до його смерті, саме під час зіткнення автомобілів «Ніссан Тіана» та «Камаз 53212», що також було встановлено і судом першої інстанції.
Вказаний висновок суду першої інстанції стороною захисту в апеляційному порядку не оскаржувався.
Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею, а тому посилання сторони захисту на те, що у даному ДТП та його наслідках винні водії автомобіля «Камаз» та водій автомобіля «Ford Transit», апеляційний суд вважає необґрунтованими.
Апеляційний суд зазначає, що невизнання вини обвинуваченою ОСОБА_7 є її правом та способом захисту, при цьому апеляційний суд критично оцінює показання останньої, визнає їх неправдивими, не логічними, не ґрунтовними та недостовірними, та такими, що не відповідають дійсним обставинам, та такими, що надані з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки вони повністю спростовуються іншими доказами сторони обвинувачення, дослідженими безпосередньо в суді апеляційної інстанції в їх сукупності та взаємозв`язку, і яким суд першої інстанції в порушення вимог ст.94 КПК України належної правової оцінки не надав.
Незважаючи на невизнання обвинуваченою своєї вини, її винуватість доводиться наступними доказами, які були предметом безпосереднього дослідження колегією суддів:
- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 28.03.2016 року, до якого додані фототаблиця та схеми, з якого вбачається, що на 97 км. + 200 м. автодороги «Київ-Ковель-Ягодин» сталося зіткнення автомобілів «Камаз 53212» реєстраційний номер НОМЕР_1 , «Ніссан Тіана» реєстраційний номер НОМЕР_3 та «Форд Транзіт» реєстраційний номер НОМЕР_4 . В місці зіткнення дорога пряма, суха, без вибоїн та має чисте асфальтобетонне покриття. Дорожні знаки відсутні. Ширина дороги становить 7,4 м. і вона має по 1 смузі для руху в протилежних напрямках. Ширина смуги для руху в напрямку міста Київ становить 3,8 м., а ширина смуги для руху в напрямку міста Ковель становить 3,6 м. Ці смуги розділяє розмітка 1.5. По обидві сторони дороги маються узбіччя шириною 2,5 м., які відділяються від смуг для руху розміткою 1.1. За узбіччями розташовані кювети.
Після зіткнення транспортних засобів:
- автомобіль «Камаз 53212» реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходиться під кутом до лінії розмітки 1.5. передньою частиною в напрямку м. Київ. Його задня частина знаходиться на смузі, яка призначена для руху в напрямку м. Ковель, а передня частина знаходиться на узбіччі цієї смуги. Переднє ліве колесо знаходиться на відстані 1 м., середнє ліве колесо на відстані 2,2 м., а заднє ліве колесо на відстані 3 м. від зовнішнього краю узбіччя; 
- автомобіль «Ніссан Тіана» реєстраційний номер НОМЕР_3 знаходиться навпроти автомобіля «Камаз 53212» реєстраційний номер НОМЕР_1 під кутом до лінії розмітки 1.5. передньою частиною в напрямку м. Ковель. Його задня частина знаходиться на смузі, яка призначена для руху в напрямку м. Київ, а передня частина знаходиться на узбіччі цієї смуги. Переднє ліве колесо знаходиться на відстані 200 м. від кілометрового знаку 93 км. та на відстані 1,6 м. від зовнішнього краю узбіччя, переднє праве колесо на відстані 2 м. від зовнішнього краю узбіччя, а заднє ліве колесо на відстані 4 м. від зовнішнього краю узбіччя. Відстань між задніми правими колесами автомобілів «Ніссан Тіана» реєстраційний номер НОМЕР_3 та «Камаз 53212» реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 4 м.;
- автомобіль «Форд Транзіт» реєстраційний номер НОМЕР_4 знаходиться в кюветі поблизу узбіччя смуги, яка призначена для руху в напрямку м. Київ передньою частиною в напрямку м. Ковель. Заднє праве колесо знаходиться на відстані 26 м. від переднього правого колеса автомобіля «Ніссан Тіана» реєстраційний номер НОМЕР_3 в напрямку м. Ковель та на відстані 7,3 м. від зовнішнього краю узбіччя, а переднє праве колесо на відстані 7,7 м. від зовнішнього краю узбіччя. 
На схемах місця дорожньо-транспортної пригоди позначені чотири сліди юзу коліс транспортних засобів довжиною 6,6 м., 2,3 м., 9,6 м. та 1,7 м.
Слід довжиною 6,6 м. розташований на смузі, яка призначена для руху в напрямку м. Київ і починається на відстані 5,9 м. від зовнішнього краю узбіччя та закінчується на відстані 3,7 м. від зовнішнього краю узбіччя.
Слід довжиною 2,3 м. розташований на смузі, яка призначена для руху в напрямку м. Київ і починається на відстані 7 м. від зовнішнього краю узбіччя та закінчується на відстані 6 м. від зовнішнього краю узбіччя.
Слід довжиною 1,7 м. розташований на смузі, яка призначена для руху в напрямку м. Київ і починається від лінії розмітки 1.5. та закінчується біля задньої частини автомобіля «Ніссан Тіана» реєстраційний номер НОМЕР_3 .
Слід довжиною 9,6 м. розташований на обох смугах для руху. Він починається на смузі, яка призначена для руху в напрямку м. Ковель, на відстані 6,8 м. від зовнішнього краю узбіччя смуги, яка призначена для руху в напрямку м. Київ, та закінчується біля переднього правого колеса автомобіля «Ніссан Тіана» реєстраційний номер НОМЕР_3 . Частина цього сліду проходить під автомобілем, однак вона під час замірів довжини не враховувалась.
Сліди довжиною 6,6 м. та 2,3 м. паралельні один одному.
Також на схемах місця дорожньо-транспортної пригоди позначене місце зіткнення, яке розташоване на смузі, що призначена для руху в напрямку м. Ковель, на відстані 1,6 м. від переднього лівого колеса автомобіля «Камаз 53212» в напрямку м. Київ та на відстані 5 м. від зовнішнього краю узбіччя (т.1 а.п. 216-225);
- висновком судово-медичної експертизи № 44 від 06.07.2016 року, згідно якої причиною смерті ОСОБА_13 явилась закрита тупа травма органів живота з розривами селезінки, великого сальника, що супроводжувалось внутрішньочеревною кровотечею і ускладнилось гіповолемічним шоком важкого ступеню, що зумовило зупинку серцевої діяльності, дихання та функцій центральної нервової системи.
Смерть його настала ІНФОРМАЦІЯ_2 о 8 годині 05 хвилин в реанімаційному відділенні Малинського МРТМО.
При судово-медичному дослідженні трупа виявлено тілесні ушкодження у вигляді: ссадин нижніх кінцівок, ключиці, закритого перелому обох кісток лівого передпліччя, переломів 3, 4, 5, 6 ребер по лівій передньо-підпахвовій лінії, розривів селезінки, брижі великого сальника з пошкодженням кровоносних судин, які мають ознаки тяжкого ступеню важкості, що є небезпечними для життя в момент їх спричинення. Вони могли виникнути від одноразової дії тупих твердих предметів, можливо за обставин вказаних у фабулі постанови (ДТП) і знаходяться у прямому причинному зв?язку зі смертю.
При судово-токсикологічному дослідженні крові етиловий спирт не виявлено (т.2 а.п. 8-9);
- висновком судово-медичної експертизи № 154 від 14.07.2017 року, згідно якого при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: ссадин нижніх кінцівок, ключиці, закритого перелому обох кісток лівого передпліччя, переломів 3, 4, 5, 6 ребер по лівій передньо-підпахвовій лінії, розривів селезінки, брижі великого сальника з пошкодженням кровоносних судин, які мають ознаки тяжкого ступеню важкості, що є небезпечними для життя в момент їх спричинення. Вони могли виникнути від одноразової дії тупих твердих предметів, можливо за обставин вказаних у фабулі постанови (ДТП) і знаходяться у прямому причинному зв?язку зі смертю.
Враховуючи локалізацію тілесних ушкоджень, можна висловитись, що потерпілий відносно до травмуючого об?єкту міг знаходитись передньою частиною тіла (т.2 а.п. 11);
- висновком судово-медичної експертизи № 240 від 31.10.2017 року, в якому зазначено, що ОСОБА_11 після отриманих тілесних ушкоджень в результаті дорожньо-транспортної пригоди міг певний час (години) виконувати самостійні дії, говорити, рухатись, тощо (т.2 а.п.228);
- висновком судово-медичної експертизи № 57 від 04.04.2017 року, відповідно до якого у ОСОБА_7 , згідно записів медичної документації, малися тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми живота з розривами тонкої кишки, бризжейки тонкої кишки, стінки сигмовидної кишки, яка ускладнилася внутрішньочеревною кровотечею та каловим перетонітом, струсом головного мозку, забою легень, переломів 2-10 ребер справа зі зміщенням, перелому тіла грудини, гематоми лівої бокової стінки живота, забою обох нирок, переломів правої гомілки, ран обох колінних суглобів, ссадин м?яких тканин обличчя, тулубу, кінцівок, які по своїй категорії відносяться до тяжкого ступеню важкості, що є небезпечними для життя в момент їх спричинення, могли виникнути від дії твердих тупих предметів, можливо за обставин та в термін вказані у фабулі постанови, тобто внаслідок ДТП.
Дані ушкодження не могли виникнути внаслідок падіння з положення стоячи на тверду поверхню (т.2 а.п. 13-14);
Під час допиту судом першої інстанції експерта ОСОБА_20 , який проводив судово-медичні експертизи, останній показав, що водій автомобіля «Нісан Тіана» ОСОБА_7 та пасажир автомобіля ОСОБА_11 отримали тілесні ушкодження, які характерні для тілесних ушкоджень, що можна отримати в салоні автомобіля. Характерних ушкоджень, які утворюються при наїзді транспортним засобом, у них не було.
- висновком експертизи технічного стану транспортного засобу № 3/364 від 19.05.2016 року, в якому зазначено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди гальмівна система, рульове керування та ходова частина автомобіля «Камаз 53212» реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходились в технічно працездатному стані. В процесі дослідження технічного стану автомобіля «Камаз 53212» реєстраційний номер НОМЕР_1 не встановлено будь-яких характерних ознак технічних несправностей деталей і систем, які б могли привести до створення аварійної ситуації і виникнення дорожньо-транспортної пригоди (т.2 а.п. 19-29);
- висновком експертизи технічного стану транспортного засобу № 3/365 від 26.05.2016 року, згідно якого, на момент дорожньо-транспортної пригоди гальмівна система, рульове керування та ходова частина автомобіля «Ніссан Тіана» реєстраційний номер НОМЕР_3 знаходились в технічно працездатному стані. В процесі дослідження технічного стану автомобіля «Ніссан Тіана» реєстраційний номер НОМЕР_3 не встановлено будь-яких характерних ознак технічних несправностей деталей і систем, які б могли привести до створення аварійної ситуації і виникнення дорожньо-транспортної пригоди (т.2 а.п. 34-46);
- висновком експертизи технічного стану транспортного засобу № 3/366 від 25.05.2016 року, згідно якого, на момент огляду гальмівна система, рульове керування та ходова частина автомобіля «Форд Транзіт» реєстраційний номер НОМЕР_4 знаходились в технічно працездатному стані. В процесі дослідження технічного стану автомобіля «Форд Транзіт» реєстраційний номер НОМЕР_4 не встановлено будь-яких характерних ознак технічних несправностей деталей і систем, які б могли привести до створення аварійної ситуації і виникнення дорожньо-транспортної пригоди (т.2 а.п. 51-62);
- висновком транспортно-трасологічної експертизи № 3/368 від 27.05.2016 року, згідно якого первинний контакт автомобіля «Камаз 53212» реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіля «Ніссан Тіана» реєстраційний номер НОМЕР_3 відбувся між правою боковою частиною (передній правий брудозахисний щиток задньої вісі, переднє праве колесо задньої вісі) наданого на дослідження автомобіля «Камаз 53212» реєстраційний номер НОМЕР_1 та передньою частиною (кришка капоту, передній бампер) автомобіля «Ніссан Тіана» реєстраційний номер НОМЕР_3 .
Кут між повздовжньою віссю автомобіля «Ніссан Тіана» реєстраційний номер НОМЕР_3 та автомобіля «Камаз 53212» реєстраційний номер НОМЕР_1 в момент їх первинного контакту складає близько 90±5 градусів при загальному русі транспортних засобів в перехресних напрямках (т.2 а.п. 85-100);
- протоколом слідчого експерименту від 29.04.2016 року, проведеного за участю свідка ОСОБА_14 , в ході якого було встановлено, що свідок 28.03.2016 року близько 5 години рухався на автомобілі «Форд Транзіт» з м. Київ в напрямку м. Коростень (в тому ж напрямку м. Ковель) зі швидкістю 110 км/год. По ліву сторону дороги знаходився вантажний автомобіль з увімкненим ближнім світлом фар. Проїхавши його, свідок виявив на своїй смузі для руху автомобіль «Камаз», який знаходився поперек смуги, та легковий автомобіль «Ніссан».
Під час проведення слідчого експерименту свідок показав місце розташування транспортних засобів та відстань, з якої він помітив автомобіль «Ніссан».
При проведенні замірів було визначено, що автомобіль «Ніссан» ОСОБА_14 помітив на відстані 21,4 м. від свого автомобіля. Він розташовувався на смузі руху в напрямку м. Коростень на відстані 1,6 м. від переднього правого колеса до узбіччя та на відстані 1,7 м. від заднього правого колеса до узбіччя передньою частиною в напрямку м. Коростень. Перед передньою частиною автомобіля «Ніссан», перпендикулярно до смуги руху в напрямку м. Коростень, розташовувався автомобіль «Камаз». Передня частина автомобіля «Камаз» знаходилась на узбіччі на відстані 1,1 м. від краю проїзної частини. Інший вантажний автомобіль з включеним ближнім світлом фар знаходився на узбіччі смуги, яка призначена для руху в напрямку м. Київ.
Видимість елементів проїзної частини становила 54 м (т.2 а.п. 101-105);
- протоколом слідчого експерименту від 29.04.2016 року. проведеного за участю свідка ОСОБА_12 , в ході якого було встановлено, що свідок рухався на автомобілі «Камаз» в напрямку м. Київ та мав намір розвернутись. Перед початком розвороту він виїхав на узбіччя так, що передня ліва частина автомобіля знаходилась на відстані 1,4 м. від краю проїзної частини, а задня ліва частина автомобіля знаходилась на відстані 1.3 м. від краю проїзної частини. Після цього він почав розворот та зупинився передньою частиною автомобіля на узбіччі смуги для руху в напрямку м. Коростень (в тому ж напрямку м. Ковель) так, що відстань від переднього лівого краю автомобіля до проїзної частини становила 2,4 м., а відстань від переднього правого краю автомобіля до проїзної частини становила 3,6 м. 
При проведенні замірів було визначено, що автомобіль «Камаз» з моменту початку розвороту до місця зіткнення подолав відстань 13,10 м., а з моменту перетину лінії 1.5 Правил дорожнього руху (виїзду на смугу руху в напрямку м. Коростень) до місця зіткнення подолав відстань 6,8 м.
Також було визначено, що ділянку дороги довжиною 10 метрів автомобіль «Камаз» під час розвороту подолав тричі за 7,85 секунди; 8,4 секунди та 8,02 секунди.
В той же час на схемі, яка додана до протоколу проведення слідчого експерименту, позначено, що відстань 13,10 м. вимірювалась від місця початку розвороту автомобіля до місця його зупинки, а відстань 6,8 м. вимірювалась від місця перетину лінії 1.5 Правил дорожнього руху до місця зупинки автомобіля (т.2 а.п. 114-118);
- висновком експертизи обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди № 3/375 від 27.05.2016 року, згідно якого небезпека для руху водія автомобіля марки «Ніссан Тіана» реєстраційний номер НОМЕР_3 виникає з моменту виїзду автомобіля марки «Камаз 53212» реєстраційний номер НОМЕР_1 на смугу руху автомобіля «Ніссан Тіана».
При заданих вихідних даних відстань, на якій знаходився автомобіль «Ніссан Тіана» реєстраційний номер НОМЕР_3 від місця зіткнення в момент виникнення небезпеки для руху, становить 213,9 м. Час існування небезпеки для руху 5,5 секунди. Відстань, яку подолав автомобіль «Камаз 53212» з моменту виїзду на смугу руху автомобіля «Ніссан Тіана» становить 6,8 м. З урахуванням цього зупиночний шлях автомобіля «Ніссан Тіана» в умовах місця дорожньо-транспортної пригоди становить 73,4...69,8 м.
Відстань зупиночного шляху «Ніссан Тіана» реєстраційний номер НОМЕР_3 (73,4...69,8 м) більша ніж відстань, на якій знаходився даний автомобіль в момент виникнення небезпеки для руху (213,9 м.). 
Таким чином у даній дорожній обстановці водієві автомобіля «Камаз 53212» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_12 , необхідно було діяти відповідно до вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху згідно яких перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
У даній дорожній обстановці водієві автомобіля «Ніссан Тіана» реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_7 необхідно було діяти відповідно до вимог п. 12.3, 12.6, та 12.9 (б) Правил дорожнього руху згідно яких:
- 12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;
- 12.6. Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.51, дозволяється рух із швидкістю:
ґ) іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год;
- 12.9 Водієві забороняється:
б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил;
Водій автомобіля «Ніссан Тіана» реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_7 , мала технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «Камаз 53212» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_12 , шляхом застосування своєчасного термінового гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху.
Технічна можливість запобігти зіткнення шляхом застосування маневру об?їзду з моменту виникнення небезпеки для руху у даному випадку не визначалась, тому що застосувати маневр об`їзду для запобігання дорожньо-транспортної пригоди можна рекомендувати лише для об?їзду нерухомої перешкоди, а якщо виникає небезпека для руху, то у відповідності до п. 12.3 Правил дорожнього руху, необхідно застосувати гальмування, бо рухома перешкода у будь-який момент часу може змінити напрямок і темп свого руху, або зупинитись.
З технічної точки зору, при заданих вихідних даних, в причинному зв?язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідність дій водія автомобіля «Ніссан Тіана» реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_7 технічним вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху (т.2 а.п.123-128);
- протоколом слідчого експерименту від 06.04.2017 року проведеного за участю обвинуваченої  ОСОБА_7 , в ході проведення якого було встановлено, що обвинувачена рухалась на своєму автомобілі в напрямку міста Коростень на відстані 0,8 м. від лінії розмітки 1.5. Автомобіль «Камаз» перебував на її смузі для руху під кутом 90 градусів. Він розміщувався так, що його передній край перебував навпроти зовнішнього краю узбіччя смуги, яка призначена для руху в напрямку м. Коростень, а задній край автомобіля «Камаз» перебував на смузі, яка призначена для руху в напрямку м. Київ на відстані 1,8 м. від внутрішнього краю узбіччя смуги, яка призначена для руху в напрямку м. Київ.
Замірами було встановлено, що видимість автомобіля «Камаз» становить 96,2 м., а видимість елементів проїзної частини 60 м (т.2 а.п. 129-133);
Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_24 , який був понятим під час проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченої ОСОБА_7 06.04.2017 року показав, що він був присутнім під час слідчого експерименту, який проводився десь о 5 годині ранку. Його автомобіль «КАМАЗ 531012» накрили зеленим тентом та поставили поперек проїзної частини. Потім перед автомобілем «КАМАЗ» поставили легковий автомобіль, включили світло та почали від`їжджати назад. В легковому автомобілі був він, жінка та ще якість чоловіки. Від`їжджали до тих пір, що стало видно тільки тінь автомобіля «КАМАЗ». Світло легкового автомобіля на «КАМАЗ» не попадало;
- висновком експертизи обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди № 3/327 від 12.05.2017 року, згідно якого небезпека для руху водію автомобіля ОСОБА_7 виникає з моменту виявлення в світлі фар автомобіля марки «Камаз» під керуванням ОСОБА_12 . Видимість елементів проїзної частини 60 м. Відстань (Sa), на якій знаходився автомобіль «Ніссан Тіана» реєстраційний номер НОМЕР_3 від місця зіткнення в момент виникнення небезпеки для руху, становить 96,2 м. 
Допустима швидкість руху автомобіля «Ніссан Тіана» реєстраційний номер НОМЕР_3 за видимістю елементів проїзної частини становить 88,3...92.9 км/год. Для подальших розрахунків експерт взяв швидкість 80...90 км/год., оскільки вона не виходить за межі допустимої швидкості за видимістю елементів проїзної частини.
Зупиночний шлях автомобіля «Ніссан Тіана» реєстраційний номер НОМЕР_3 (So) при заданих вихідних даних становить 69,7...79,7 м.
В подальшому експерт порівняв зупиночний шлях автомобіля Ніссан Тіана» реєстраційний номер НОМЕР_3 , який становить 69,7...79,7 м., з відстанню, на якій знаходився автомобіль «Ніссан Тіана» реєстраційний номер НОМЕР_3 від місця зіткнення в момент виникнення небезпеки для руху, що становить 96,2 м. 
Таким чином експерт прийшов до наступних висновків: 
У даній дорожній обстановці водієві автомобіля «Ніссан Тіана» реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_7 необхідно було діяти відповідно до вимог п. 12.3, 12.6 (ґ) Правил дорожнього руху згідно яких:
- 12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;
- 12.6. Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.51, дозволяється рух із швидкістю:
ґ) іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год.
Водій автомобіля «Ніссан Тіана» реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_7 , мала технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «Камаз 53212» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_12 , шляхом застосування своєчасного термінового гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху.
З технічної точки зору, при заданих вихідних даних, в причинному зв?язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідність дій водія автомобіля «Ніссан Тіана» реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_7 технічним вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху (т.2 а.п. 137-141);
- протоколами слідчих експериментів від 27.09.2017 року, проведених за участю свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_25 , в ході яких останні перебуваючи на відрізку автодороги «Київ-Ковель», перебуваючи в умовах наближених до тих, які були на момент ДТП пояснили, що будь-яких транспортних засобів на момент ДТП на дорозі не було, також були відсутні транспортні засоби на узбіччі. Відстань між автомобілями «Камаз» та «Зіл» складала близько 50 метрів (т.2 а.п. 192-201);
- висновком експертизи обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди № 3/931 від 24.10.2017 року, згідно якого в умовах даної пригоди, при заданих вихідних даних (згідно показів свідка ОСОБА_12 та обвинуваченої ОСОБА_7 ) у всіх наведених варіантах водій автомобіля «Ніссан Тіана» реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_7 , мала технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «Камаз 53212» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_12 , шляхом застосування своєчасного термінового гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху.
У даній дорожній обстановці водієві автомобіля «Камаз 53212» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_12 , необхідно було діяти відповідно до вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху згідно яких перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
У даній дорожній обстановці водієві автомобіля «Ніссан Тіана» реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_7 необхідно було діяти відповідно до вимог п. 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху згідно яких:
- 12.2. У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги;
- 12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
З технічної точки зору, при заданих вихідних даних, в причинному зв?язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідність дій водія автомобіля «Ніссан Тіана» реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_7 технічним вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху.
Під час допиту судом першої інстанції експерта ОСОБА_19 , який проводив експертизи обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди, останній показав, що в ході проведення слідчих експериментів, слідчий отримував різні вихідні дані. При проведенні слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 слідчим вимірювалась відстань, яку автомобіль «КАМАЗ» подолав від моменту виникнення небезпеки до моменту зіткнення. У зв?язку з цим вираховувався час існування небезпеки для руху, а на підставі цього часу вираховувалась відстань, на якій автомобіль «Нісан Тіана» перебував від місця зіткнення в момент виникнення небезпеки для руху.
При проведенні слідчого експерименту за участю обвинуваченої ОСОБА_7 слідчий заміряв відстань видимості. У зв?язку з цим вираховувався гальмівних шлях і порівнювався з відстанню видимості. 
Ситуативний час реакції водія залежить від умов і визначається додатком до методичних таблиць.
Суд апеляційної інстанції проаналізувавши вказані докази, вважає їх логічними, послідовними, такими, що узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у їх достовірності та у своїй сукупності в достатній мірі підтверджують фактичні обставини кримінального правопорушення, які викладені при формулюванні обвинувачення, а саме те, що дії обвинуваченої ОСОБА_7 не відповідали вимогам п.п. 2.3 (б), 12.3 Правил дорожнього руху України і знаходяться в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та її суспільно небезпечними наслідками, у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_11 ..
Таким чином, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність висновків суду першої інстанції стосовно недоведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення фактичним обставинам кримінального провадження обґрунтованими. 
Так, суд першої свої висновки щодо недоведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення та її виправдання побудував на визнанні недостовірними та необ`єктивними доказами : протоколу огляду місця події від 28.03.2016 року, з тих підстав, що він не відображає розмірів транспортних засобів та місце розташування отриманих ними механічних пошкоджень, а також протоколів слідчих експериментів проведених за участю ОСОБА_7 від 29.04.2016 року від 06.04.2017 року, за участю свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 від 27.09.2017 року та за участю свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_12 від 29.04.2016 року, з тих підстав, що слідчим при проведенні вказаних слідчих дій використовувалися транспортні засоби інших моделей та з іншою завантаженістю (під час ДТП в автомобілі «Nissan Teana», яким керувала ОСОБА_7 , було дві особи, а під час слідчого експерименту чотири), ним не було встановлено належним чином відстань видимості водієм ОСОБА_7 як елементів самої дороги так і перешкоди (автомобіля «Камаз»). Більш того, суд першої інстанції зазначив, що слідчі дії проводилися не в тому місці, де сталося ДТП. 
З огляду на зазначене, суд першої інстанції визнав також необгрунтованими та неправильними висновки експертів отримані на основі даних отриманих в ході вказаних слідчих дій.
Однак, колегія суддів перевіривши вказані письмові докази не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Згідно положень ч.1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Твердження суду першої інстанції про те, що протокол огляду місця події (дорожньо-транспортної пригоди) від 28.03.2016 року є недостовірним та необ`єктивним доказом з тих підстав, що в ньому не зазначено розмірів транспортних засобів та місця розташування механічних пошкоджень, апеляційний суд вважає необгрунтованими, оскільки КПК України не вимагає, щоб при огляді місця ДТП в протоколі буди детально відображені механічні пошкодження транспортних засобів та їх розміри (відповідні характеристики відображені в висновках експертизи технічного стану та транспортно-трасологічної експертизи з детальними ілюстраціями, де експерт детально досліджує вказане питання, використовуючи свої спеціальні знання та навички).
При цьому, протокол огляду місця події (дорожньо-транспортної пригоди) від 28.03.2016 року зі схемою до нього містить слідову інформацію на проїжджій частині та загальний вигляд місця події, тобто відповідає вимогам КПК України.
Більш того, суд першої інстанції не мотивував у вироку, яким чином відображення механічних пошкоджень транспортних засобів в висновках експертизи технічного стану та транспортно-трасологічної експертизи, а не в протоколі огляду місця події унеможливлюють перевірку показань обвинуваченої ОСОБА_7 щодо місця розташування автомобіля «КАМАЗ 53212» та свідка ОСОБА_14 щодо місця розташування транспортних засобів після зіткнення.
Що стосується протоколів слідчих експериментів, проведених за участю ОСОБА_7 від 06.04.2017 року, за участю свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 від 27.09.2017 року та за участю свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_12 від 29.04.2016 року, то колегія судді зазначає наступне.
Відповідно до висновку, викладеного у Постанові ОП ККС ВС від 14 вересня 2020 року у справі № 740/3597/17 (провадження № 51-6070кмо19) метою слідчого експерименту відповідно до ч.1 ст. 240 КПК України є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. 
З практики ЄСПЛ щодо використання як доказу в кримінальному провадженні результатів слідчого експерименту вбачається, що ЄСПЛ підкреслює необхідність застосування процесуальних гарантій забезпечення справедливості процедури отримання доказів, у тому числі й гарантій дотримання прав особи, яка під час такої слідчої дії дає показання (в широкому змісті цього поняття). Широкій підхід щодо розуміння поняття "показання" покладений у підґрунтя правових позицій ЄСПЛ, який розглядає це поняття як будь-які відомості, що були надані особою та на які повинні поширюватися гарантії, передбачені ст. 6 Конвенції.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в ході проведення вказаних слідчих експериментів ОСОБА_7 , а також свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 та ОСОБА_12 перебували в умовах наближених до тих, які були на момент ДТП, на відрізку автодороги «Київ-Ковель», їм під підпис були роз`яснені їхні права, передбачені КПК України та жодних заперечень стосовно умов проведення слідчих експериментів вони не висловлювали.
Вказані слідчі експерименти було проведено у відповідності до ст. ст. 223, 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей стосовно механізму дорожньо-транспортної пригоди, зокрема: встановлення елементів проїзної частини, по якій рухалися транспортні засоби, а також відомостей про відстань видимості елементів проїзної частини та перешкоди (транспортні засоби), за результатами яких складено відповідні протоколи від 29.04.2016 року, 06.04.2017 року та 27.09.2017 року, які були підписані всіма учасниками, без будь-яких зауважень.
Висновки суду першої інстанції про те, що використання органом досудового розслідування для проведення слідчих дій автомобілів «КАМАЗ» та легкового автомобіля іншої моделі є істотним порушенням вимог КПК України, колегія судді вважає безпідставними, оскільки ст.240 КПК України не передбачає обов`язку відтворити всі умови, які існували на час події, а вимагає лише моделювання умов, наближених до тих, що існували на момент події і є важливими для мети експерименту. 
Тобто, КПК України не вимагає, щоб при проведенні слідчих експериментів використовувалися аналогічні за маркою, моделлю, кольором транспортні засоби, або ті ж транспортні засоби, які були учасниками ДТП.
Достатньою умовою проведення слідчої дії є використання транспортних засобів, які за типом та маркою подібні до тих, що потрапили у ДТП.
Зазначене узгоджується з позицією касаційного суду, сформульованою в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, від 14 вересня 2020 року (справа №740/3597/17, провадження № 51-6070км19).
При проведенні вказаних слідчих експериментів було використано автомобілі-статисти подібної конструкції (КАМАЗ) та подібний легковий автомобіль. 
У вироку жодним чином не зазначено, яким чином використання автомобіля «КАМАЗ» чи легкового автомобіля іншої моделі позбавило учасників слідчої дії можливості правильно сприймати на зір, рух вказаного транспортного засобу та його видимість в темну пору доби (сприймати обстановку та порівнювати її з подією кримінального правопорушення). 
Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно показань понятого ОСОБА_24 , який був присутній під час проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 , на які посилається суд першої інстанції, з метою більшої достовірності та відповідності дорожньої обстановки умовам ДТП «КАМАЗ» накрили зеленим тентом (тобто накрили предметом темного кольору, що є більш сприятливими для обвинуваченої умовами в порівнянні з визначенням видимості світлого об?єкта в темну пору доби).
Жоден з учасників слідчих дій, зокрема і обвинувачена ОСОБА_7 , не повідомляли, що використання автомобіля «КАМАЗ» іншої моделі позбавить можливості адекватно та достовірно продемонструвати механізм ДТП, в тому числі визначити місце розташування транспортного засобу відносно елементів проїжджої частин та його видимості.
Також, учасники слідчої дії, в тому числі обвинувачена ОСОБА_7 , не заносили до протоколу заперечень, зауважень, ОСОБА_7 не відмовилась від проведення слідчого експерименту з тих підстав, що світло фар автомобіля-статиста більш яскраво чи менш яскраво випромінює світло ніж керований нею автомобіль в момент ДТП (виключно в такому разі результати слідчого експерименту можна було б ставити під сумнів, а не саме по собі використання іншого автомобіля).
Крім того, суд першої інстанції не врахував, що отримані автомобілем «Nissan Teana» механічні ушкодження беззаперечно унеможливлювали використання його під час проведення слідчого експерименту.
Посилання суду першої інстанції як на порушення вимог ст. 240 КПК України, на факт віддалення автомобіля-статиста від автомобіля «КАМАЗ» для визначення відстані видимості перешкоди, в той час коли під час ДТП вказані автомобілі наближалися один до одного, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки поза увагою суду першої інстанції залишилася та обставина, що в абсолютно в усіх випадках визначення відстані видимості перешкоди в темну пору доби механізм проведення слідчого експерименту передбачає встановлення транспортних засобів в одній точці (місці зіткнення) та їх поступове віддалення один від одного з метою достовірного визначення видимості перешкоди. 
За логікою суду першої інстанції слідчий експеримент необхідно було проводити шляхом розгону автомобіля статиста до швидкості 90 км/год і визначення при цьому відстані видимості перешкоди. Разом з тим, такий механізм, на переконання колегії суддів, створював би загрозу безпеці дорожнього руху та мав би невідворотні наслідки.
Крім того, судом першої інстанції не враховано, що величина видимості перешкоди буде ідентичною як при відтягуванні, так і при наближенні транспортних засобів (наприклад, в темну пору доби водій однакового бачитиме перешкоду на певній відстані в світлі фар незалежно від того вперед чи назад він рухається). 
Отже, судом першої інстанції належним чином не вмотивовано яким чином віддалення автомобілів спотворило результати слідчого експерименту.
Також колегія суддів вважає необґрунтованими посилання суду першої інстанції, як на порушення вимог КПК, на наявність в автомобілі статиста під час слідчого експерименту чотирьох осіб, тоді як під час ДТП в автомобілі «Nissan Teana», яким керувала ОСОБА_7 , було дві особи, оскільки наявність в салоні автомобіля статиста більшої кількості осіб ніж під час ДТП жодним чином не впливає на зорове сприйняття обвинуваченою ОСОБА_7 в контексті видимості елементів дороги та перешкод для руху. 
Більш того, колегія суддів звертає увагу на те, що більша кількість учасників обумовлена тим, що в салоні автомобіля знаходилися поняті для достовірності результатів проведення слідчої дії.
Таким чином, колегія суддів вважає, що вказані слідчі експерименти було проведено з дотримання вимог ст.240 КПК України, а тому безпідставними є висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному вироку суду про те, що вказані протоколи слідчих експериментів містять недостовірні дані і тому є необгрунтованими та неправильними. 
За таких обставин, колегія суддів вважає безпідставними і висновки суду першої інстанції про визнання недостовірними та неправильними висновків експертиз №3/364 від 19.05.2016 року, №3/375 від 27.05.2016 року, №3/365 від 25.06.2016 року, №3/327 від 12.05.2017 року та №3/931 від 24.10.2017 року, проведених на основі даних отриманих в ході вказаних слідчих дій.
Твердження сторони захисту про те, що орган досудового розслідування не виконав ухвали суду від 08.07.2020 року про призначення проведення слідчого експерименту з метою перевірки та встановлення меж видимості дороги в ближньому світлі фар автомобіля «Ніссан Тіана», колегія суддів важає необґрунтованими, оскільки вказаний факт, на переконання колегії суддів, не спростовує встановленого апеляційним судом факту, що дії обвинуваченої ОСОБА_7 не відповідали вимогам п.п. 2.3 (б), 12.3 Правил дорожнього руху України і знаходяться в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та її суспільно небезпечними наслідками, у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_11 .
Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження вказаний слідчий експеримент не було проведено, у зв`язку з тим, що належний ОСОБА_7 автомобіль «Ніссан Тіана» не міг використовуватися у слідчому експерименті через отримані пошкодження, а відшукати автомобіль «Ніссан Тіана» з подібною технічною комплектацією не представилося можливим.
Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що надані стороною захисту висновок експерта з автотехнічного дослідження № 106 від 08.12.2017 року (т.1 а.п.71-78), висновок експертного дослідження в галузі судово-медичної експертизи, автотехніки та транспортної трасології від 08.12.2017 року (т.1 а.п. 79-100) та висновок науково-правової експертизи від 01.11.2018 року (т.1 а.п. 200-211) не можуть бути прийняті як належні та допустимі докази, оскільки у вказаних висновках експертів всупереч вимогам ч.2 ст.102 КПК України не зазначено, що експертів попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків.
Таким чином, повторно дослідивши в ході апеляційного розгляду обставини кримінального провадження та його матеріали відповідно до вимог ст.ст.23,404 КПК України, на підставі наявних у матеріалах провадження письмових доказів, процесуальних документів, а також показів обвинуваченої та свідків, колегія суддів встановила та визнала доведеними, такі обставини:
28.03.2016 року близько 06 години ОСОБА_7 керувала технічно справним автомобілем марки «Nissan Teana», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , в якому на передньому правому сидінні перевозила пасажира ОСОБА_11 та рухалася поза населеними пунктами по автодорозі «Київ– Ковель» у напрямку м. Ковель.
Проїжджаючи вказаним автомобілем 97 км. + 200 м. зазначеної автодороги, поблизу с. Українка Малинського району Житомирської області, водій ОСОБА_7 , проявила неуважність в силу чого не зреагувала на зміну дорожньої обстановки, а саме не відреагувала на виїзд автомобіля марки «КАМАЗ 53212», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким попереду у попутному напрямку керував та виконував маневр розвороту ОСОБА_12 , якого вона об`єктивно спроможна була виявити, та негайно не вжила заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, що призвело до зіткнення вказаних транспортних засобів, в результаті чого пасажир автомобіля марки «Nissan Teana», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження від яких у подальшому помер.
Безпосередньою причиною дорожньо-транспортної пригоди є порушення водієм автомобіля марки «Nissan Teana», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_7 вимог п.п. 2.3 (б), 12.3 Правил дорожнього руху України, а саме: п. 2.3 (б) – для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 12.3 – у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «Nissan Teana», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді ссадин нижніх кінцівок, ключиці, закритого перелому обох кінцівок лівого передпліччя, переломів 3, 4, 5, 6 ребер по лівій передньо-підпаховій лінії, розривів селезінки, брижі великого сальника з пошкодженням кровоносних судин. Причиною смерті ОСОБА_13 стала закрита травма органів живота, з розривами селезінки, великого сальника, що супроводжувалось внутрішньочеревневою кровотечею і ускладнилось гіповолемічним шоком важкого ступеню, що зумовило зупинку серцевої діяльності, дихання та функцій центральної нервової системи.
В результаті даної дорожньо-транспортної події автомобіль марки «КАМАЗ 53212», державний номерний знак НОМЕР_1 , зазнав механічних пошкоджень, чим військовій частині НОМЕР_2 АДРЕСА_2 заподіяно майнової шкоди на суму 50 381 гривня 03 копійки.
Після зіткнення транспортних засобів, а саме під час перебування автомобіля марки «Nissan Teana», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , на автодорозі у місці зіткнення із попереднім транспортним засобом та після залишення салону автомобіля пасажиром ОСОБА_11 , на автомобіль марки «Nissan Teana», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , здійснив наїзд автомобіль марки «Ford Transit», державний номерний знак НОМЕР_4 , який рухався по зазначеній автодорозі у попутному напрямку під керуванням ОСОБА_14 , який був позбавлений технічної можливості уникнути дорожньо-транспортної пригоди з моменту виникнення небезпеки для руху.
Дії ОСОБА_7 апеляційний суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_11 ..
Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, колегія суддів керується ст.ст.50,65 КК України та враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином.
Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_7 , відповідно до ст.ст.66,67 КК України, колегією суддів не встановлено.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на позицію потерпілої сторони, яка претензій до обвинуваченої не має.
Між тим, така позиція потерпілої сторони не є обов`язковою для суду, натомість ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.
Також, колегія суддів бере до уваги дані про особу обвинуваченої ОСОБА_7 , яка раніше не судима, пенсіонерка, одружена, є особою з інвалідністю 2 групи, на наркологічному обліку та на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, її стан здоров`я на даний час, те що з моменту події минуло десять років.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 слід призначити покарання у межах санкцій ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі, з позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки саме таке покарання буде необхідне і достатнє для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Водночас, враховуючи наслідки кримінального правопорушення – смерть людини, колегія суддів вважає за необхідне застосувати до обвинуваченої ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
На переконання колегії суддів, таке покарання відповідатиме принципам співмірності вчиненому та індивідуалізації покарання, є справедливим, необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Разом з тим, відповідно до п.4 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею тяжкого злочину і до набрання вироком законної сили минуло десять років. 
Згідно ч.2 ст.285 КПК України особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення.
Відповідно до частини третьої цієї статті у разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку. 
За обставинами даного кримінального провадження ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів. 
Дане кримінальне правопорушення ОСОБА_7 вчинила 28 березня 2016 року, а тому строк давності притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 станом на 07.04.2026 року вже сплинув.
Матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що перебіг давності зупинявся або переривався. Обвинувачена ОСОБА_7 на протязі всього часу від суду не ухилялася, і раніше вона до кримінальної відповідальності не притягувалася, окрім даного кримінального провадження, яке є предметом апеляційного розгляду.
Однак, під час роз`яснення обвинуваченій ОСОБА_7 можливості звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, остання заперечила проти цього, наполягала на загальному розгляді кримінального провадження та залишенні виправдувального вироку без змін. 
Наведені обставини, в силу імперативних положень ч.3 ст.285 КПК України, позбавляють суд можливості прийняти рішення про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності.
Водночас, згідно правової позиції викладеної в постанові Верховного суду від 09.04.2019 року у справі №760/18016/15-к, якщо обвинувачений, щодо якого передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження продовжується у повному обсязі в загальному порядку. У цьому разі, якщо обвинувачений визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання і на підставі ч.5 ст.74, ст.49 КК України може звільнити від нього засудженого.
З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів вважає, що наявні умови, які є правовою підставою для прийняття судом апеляційної інстанції рішення про звільнення обвинуваченої ОСОБА_7 від призначеного покарання на підставі ч.5 ст.74, ст.49 КК України.
Окрім того, згідно правового висновку, викладеному в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у справі №203/241/14 від 12.09.2022 року, якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, то процесуальні витрати, у тому числі на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відноситься на рахунок держави. 
З огляду на наведене, процесуальні витрати, пов`язані із проведенням експертиз, у даному кримінальному провадженні у сумі 10 817 гривень 72 копійки, суд відносить на рахунок держави. 
Долю речових доказів у даному кримінальному провадженні суд вирішує у відповідності до ст.100 КПК України.
Щодо цивільного позову військової частини НОМЕР_2 (т.1 а.п.120-122) колегія суддів зазначає наступне. Військовою частиною заявлено цивільний позов до обвинуваченої ОСОБА_7 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 50381 грн. 03 коп.
Водночас, ухвалою Малинського районного суду Житомирської області від 20.06.2018 вказаний цивільний позов залишено без розгляду, оскільки він поданий після підготовчого судового засідання. Вказана ухвала не оскаржена та є чинною (т.1 а.п.138).
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу керівництва військової частини НОМЕР_2 на те, що вони не позбавлені права звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з позовом про відшкодування шкоди.
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що на підставі п.2 ч.1 ст.409 КПК України, п.п.1, 2 ч.1 ст.411 КПК України, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням відповідно до п.3 ч.1 ст.407, ст.420 КПК України нового вироку, оскільки висновки суду першої інстанції, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, зокрема суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, що вплинуло на вирішення питання про винуватість обвинуваченого.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового вироку.
Керуючись п.15 ст.615,ст.ст. 404, 407, 420 КПК України, апеляційний суд, 

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу прокурора Малинського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Малинського районного суду Житомирської області від 05 червня 2025 року щодо ОСОБА_7 – скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити їй покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. 
На підставі п.4 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, у зв`язку із закінченням строків давності.
Процесуальні витрати на залучення експертів у даному кримінальному провадженні в розмірі 10 817 гривень 72 копійки віднести на рахунок держави. 
Речові докази, а саме;
- автомобіль «КАМАЗ 53212» реєстраційний номер НОМЕР_1 –залишити військовій частині НОМЕР_2 ;
- автомобіль «Nissan Teana» реєстраційний номер НОМЕР_3 – залишити власнику ОСОБА_10 ;
- автомобіль «Ford Transit» реєстраційний номер НОМЕР_4 – залишити ТЗОВ «Волтех».
Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді: