Справа № 643/11274/25
Провадження № 2/643/895/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2026 Салтівський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді Мельникової І.Д.,
за участю секретаря Шалі А.В.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_2 ,
представника відповідача ОСОБА_3 ,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та стягнення заборгованості,-
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 борг в сумі 14000 доларів США, визнати недійсним Договір купівлі-продажу транспортного засобу (CHEVROLET VOLT, Тип ТЗ ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ ХЕТЧБЕК-В, Рік випуску 2014, колір чорний, VIN код НОМЕР_1 ) від 15.10.2024 року, №3245/2024/4935538, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , стягнути судові витрати.
В обгрунтування позову посилався на те, що 15.09.2024 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір позики грошових коштів, який оформлено власноруч написаною розпискою, відповідно до умов якого позичальник отримав у борг грошові кошти в сумі 14000 доларів США, які зобов?язався повернути в строк до 01.10.2024 року. Станом на 01.10.2024 року, та на час подання цього позову до суду відповідачем позика не повернута. На момент надання грошових коштів в позику, ОСОБА_5 належав на праві власності транспортний засіб CHEVROLET VOLT, Тип ТЗ ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ ХЕТЧБЕК-В, Рік випуску 2014, колір чорний, VIN код НОМЕР_1 , вартість якого близька до розміру позики. Між сторонами договору позики було досягнуто усної домовленості, що у разі неповернення грошових коштів у визначений строк, вказаний транспортний засіб буде переданий у власність позикодавця в рахунок погашення боргу або реалізований зі спрямуванням коштів на його користь. Проте, 15.10.2024 року ОСОБА_5 на підставі договору №3245/2024/4935538 було відчужено вказаний вище транспортний засіб за 10000 грн. на користь своєї дружини ОСОБА_2 . Згідно відомостей державних реєстрів, іншого рухомого чи нерухомого майна за ОСОБА_5 на праві власності не зареєстровано. Укладення угоди 15.10.2024 року щодо відчуження єдиного належного боржнику майна, на яке можна звернути стягнення, після настання строку виконання зобов`язання, на користь дружини боржника, за ціною значно нижче ринкової, свідчить про фраудаторність вказаного правочину.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги просив задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 та її представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог стосовно визнання договору купівлі-продажу недійсним, пояснили, що під час перебування ОСОБА_5 у слідчому ізоляторі ОСОБА_2 витратила багато коштів на утримання свого чоловіка, тому в якості компенсації витрачених коштів було укладено договір та передано їй автомобіль. 
Відповідач ОСОБА_5 подав до суду заяву, в якій зазначив, що він визнає обставини, якими обґрунтовані позовні вимоги, не заперечує проти задоволення позовних вимог в частині стягнення боргу у розмірі 14 000 доларів США, в часнині визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу покладався на розсуд суду. 
Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, встановив наступне.
15.09.2024 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір позики грошових коштів, який оформлено власноруч написаною розпискою, відповідно до умов якого позичальник отримав у борг грошові кошти в сумі 14000 доларів США, які зобов?язався повернути в строк до 01.10.2024 року. 
Факт отримання позики підтверджується розпискою від 15.09.2024, написаною власноруч позичальником ОСОБА_5 .
15.10.2024 року ОСОБА_5 на підставі договору №3245/2024/4935538 було відчужено вказаний вище транспортний засіб за 10000 грн на користь своєї дружини ОСОБА_2 .
Представник відповідача ОСОБА_2 , адвокат Ципліцький Д.О., зазначив, що між відповідачами було досягнуто взаємної домовленості, відповідно до якої ОСОБА_5 зобов`язався передати у власність своїй дружині — ОСОБА_2 належний йому транспортний засіб на знак вдячності та з метою компенсації всіх витрат, які вона понесла під час його тривалого перебування під вартою. Вказав, що оспорюваний позивачем правочин за своєю суттю не може розцінюватися як фраудаторний, тобто як такий, що був вчинений з метою ухилення від виконання зобов`язань чи приховування активів.
Крім того, представником до матеріалів судової справи №643/11274/25 надані додаткові докази у вигляді файлу з листуванням в месенджері Телеграм між відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , що стосується спірного транспортного засобу.
Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. 
Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Частиною 1 ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Таким чином, відповідач ОСОБА_5 зобов`язаний повернути позивачу грошові кошти за договором у розмірі 14000 доларів США. 
Щодо вимоги позивача щодо визнання недійсним Договору купівлі-продажу транспортного засобу, суд зазначає наступне.
Згідно статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Велика Палата Верховного Суду, у постанові від 03 липня 2019 року у справі №369/11268/16-ц (провадження №14-260цс19) дійшла висновку про те, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. 
Відповідно до статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.
Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь- яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. 
Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір купівлі-продажу) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку). 
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі №755/17944/18 зроблено висновок, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції фраудаторності при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору.
Сам факт укладання договору боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину(аналогічні позиції викладеніВерховним Судом у постановах від 24.07.2019 у справах № 405/1820/17, №372/3541/16-ц від 13.05.2020, №910/8357/18 від 28.11.2019, №922/1903/18 від 20.05.2020, №619/82/19 від 11.11.2020).
Також відповідно до позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного судувід 19 травня 2021 року у справі №693/624/19, приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди).
Боржник, який відчужує майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості або виникнення у нього обов`язку зі сплати боргу, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.
Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України) (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №369/11268/16-ц).
Як вказав Верховний Суд у постанові від 23.05.2023 у справі № 936/721/21, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину.
Суд не приймає до уваги докази представника відповідача ОСОБА_2 , скріншоти листування, оскільки неможливо встановити їх походження, авторів повідомлень, дату та час створення, а також цілісність і незмінність відображеної інформації. 
Крім того, стороною не надано електронного файлу у первісному форматі, підтвердження з відповідного сервісу обміну повідомленнями або інших доказів, які б підтверджували справжність та цілісність такого листування.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 , будучи обізнаним про наявність боргу перед позивачем ОСОБА_4 здійснив відчуження транспортного засобу за 10 000 грн на користь своєї дружини ОСОБА_2 .
При цьому, Беручи до уваги момент (дату 15.10.2024) вчинення спірного правочину, суб`єктів такого договору, є всі підстави стверджувати, що Боржник діяв недобросовісно, оскільки уклав оспорюваний договір-купівлі продажу, який порушує майнові інтереси позивача, та направлений на уникнення сплати боргу та звернення стягнення на таке майно, шляхом відчуження його на користь позивача. Укладення угоди 15.10.2024 року щодо відчуження єдиного належного боржнику майна, на яке можна звернути стягнення, на користь дружини боржника, за ціною значно нижче ринкової, свідчить про фраудаторність вказаного правочину.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позивачем надані належні, допустимі та достовірні докази, що підтверджують встановлені обставини. Натомість, відповідачами не надано належних доказів на спростування вимог позивача та встановлених фактів і обставин.
На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. 
На підставі викладеного і керуючись ст.ст.4,12,13,141,263,265 ЦПК України, суд,-
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 , борг в сумі 14000,00 доларів США. 
Визнати недійсним Договір купівлі-продажу транспортного засобу (CHEVROLET VOLT, Тип ТЗ ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ ХЕТЧБЕК-В, Рік випуску 2014, колір чорний, VIN код НОМЕР_1 ) від 15.10.2024 року, №3245/2024/4935538, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 . 
Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 судовий збір у розмірі 4674,22 грн. 
Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_4 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , судовий збір в розмірі 968,96 грн. в рівних частках по 484,48 грн. з кожного.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст судового рішення виготовлено 25.02.2026.
Суддя І.Д. Мельникова