ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2026 року м.Дніпро Справа № 908/2150/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Чус О.В. - (доповідача),
судді: Кощеєв І.М., Дармін М.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Відділу освіти, культури, молоді та спорту Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області
на рішення Господарського суду Запорізької області від 22.09.2025 
(повний текст рішення суду складено 26.09.2025,  суддя Дроздова С.С.)
на на додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 02.10.2025
у справі № 908/2150/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплосервіс-2018»
до Відділу освіти, культури, молоді та спорту Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області
про стягнення 58 975,43 грн
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Теплосервіс-2018” звернулося до суду з позовом про стягнення з Відділу освіти, культури, молоді та спорту Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області 58 975 грн 43 коп. заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 22.09.2025 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Теплосервіс-2018” до Відділу освіти, культури, молоді та спорту Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області задоволено.
Стягнуто з Відділу освіти, культури, молоді та спорту Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області (вул. Молодих патріотів, буд. 10А, смт. Якимівка, Якимівський район, Запорізька область, 72503, ідентифікаційний номер юридичної особи 41844274) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Теплосервіс-2018” (вул. Герої Чернобиля, буд. 31Д, м. Світловодськ, Олександрійський район, Кіровоградська область, 27505, ідентифікаційний номер юридичної особи 42264945) 58 975 (п`ятдесят вісім тисяч дев`ятсот сімдесят п`ять) грн 43 коп. заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії, 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп. судового збору.
29.09.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Теплосервіс-2018» за допомогою підсистеми «Електронний суд» звернулося до Господарського суду з клопотанням про долучення до матеріалів справи доказів на підтвердження понесених позивачем судових витрат та постановлення додаткового рішення у справі, у якому останній просить суд:
- долучити до матеріалів справи документи на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом цієї справи, наданих адвокатом Поповим Андрієм Сергійовичем, а саме: копію Договору про надання професійної правничої допомоги № 07/07/25 від 07.07.2025; копію рахунку № 29/09 від 29.09.2025; копію акту наданих послуг № 29/09 від 29.09.2025;
- постановити додаткове рішення у цій справі, яким вирішити питання про розподіл судових витрат, а саме стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на професійну правничу допомогу, надану адвокатом Поповим Андрієм Сергійовичем, в розмірі 10 000 грн 00 коп.
Додатковим рішенням Господарського суду Запорізької області від 02.10.2025 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплосервіс-2018» про долучення до матеріалів справи доказів на підтвердження понесених позивачем судових витрат та постановлення додаткового рішення по справі № 908/2150/25 задоволено частково.
Стягнуто з Відділу освіти, культури, молоді та спорту Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області (вул. Молодих патріотів, буд. 10А, смт. Якимівка, Якимівський район, Запорізька область, 72503, ідентифікаційний номер юридичної особи 41844274) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплосервіс-2018» (вул. Герої Чернобиля, буд. 31Д, м. Світловодськ, Олександрійський район, Кіровоградська область, 27505, ідентифікаційний номер юридичної особи 42264945) 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
Не погодившись з зазначеними судовими рішеннями, через систему «Електронний суд», представник Відділу освіти, культури, молоді та спорту Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить: скасувати рішення суду від 22.09.2025; ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Скасувати додаткове рішення суду від 02.10.2025; ухвалити нове, яким в задоволені вимог ТОВ «Теплосервіс-2018» відмовити повністю. Судові витрати покласти на позивача.
Апеляційна скарга мотивована незгодою з рішенням Господарського суду Запорізької області від 22.09.2025 та додатковим рішенням від 02.10.2025 у справі №908/2150/25. Відповідач зазначає, що додані позивачем акти здачі-приймання робіт (№1 від 10.01.2022, №4 від 20.01.2022, №7 від 31.01.2022, №10 від 10.02.2022, №20 від 20.02.2022, №12 від 24.01.2022) не підписані з боку Відповідача, а тому відповідно до ст. 76-77 ГПК України не можуть бути належним підтвердженням заборгованості. Крім того, на думку скаржника, позивачем пропущено строк позовної давності (ст. 261, 267 ЦК України), що є окремою підставою для відмови у позові, однак суд першої інстанції цих обставин не з`ясував. Щодо додаткового рішення про розподіл судових витрат, Відповідач вважає суму фіксованого гонорару адвоката неспівмірною зі складністю справи, ціною позову та обсягом матеріалів, наполягаючи на її зменшенні до 1000,00 грн.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.10.2025 матеріали апеляційної скарги Відділу освіти, культури, молоді та спорту Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області у судовій справі № 908/2150/25 передано на розгляд колегії суддів Центрального апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Чус О.В., судді: Дармін М.О., Кощеєв І.М.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.10.2025 витребувано у Господарського суду Запорізької області матеріали господарської справи № 908/2150/25. Вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги Відділу освіти, культури, молоді та спорту Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області на рішення Господарського суду Запорізької області від 22.09.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 02.10.2025, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, відкладено до надходження матеріалів справи № 908/2150/25 до Центрального апеляційного господарського суду.
27.10.2025 матеріали даної справи надійшли до ЦАГС.
Ухвалою суду від 29.10.2025 апеляційну скаргу Відділу освіти, культури, молоді та спорту Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області на рішення Господарського суду Запорізької області від 22.09.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 02.10.2025 у справі № 908/2150/25 - залишено без руху. Рекомендовано скаржнику усунути недоліки апеляційної скарги, а саме: подати до апеляційного суду належні докази сплати судового збору, на належні реквізити - надавши строк 10 днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків.
06.11.2025 від скаржника до ЦАГС надійшла заява про усунення недоліків, якою долучено до матеріалів апеляційної скарги докази сплати судового у розмірі 3633.60 грн, відповідно до квитанції від 06.11.2025.
Ухвалою суду від 17.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відділу освіти, культури, молоді та спорту Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області на рішення Господарського суду Запорізької області від 22.09.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 02.10.2025 у справі № 908/2150/25. Визначено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.
У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов до ЦАГС 18.11.2025, позивач заперечує проти доводів відповідача та просить залишити оскаржувані рішення суду першої інстанції без змін. Позивач вважає безпідставним твердження відповідача про те, що непідписані ним акти не підтверджують заборгованість, оскільки в розумінні Закону України «Про теплопостачання» та умов договору сам факт отримання та споживання теплової енергії є підставою для оплати. Відповідач отримав послуги належної якості та в зазначеному обсязі, жодних заперечень чи претензій з цього приводу не заявляв, а отже, згідно з договором (п. 4.1) та законом (ст. 655, 692, 712 ЦК України) зобов`язаний їх оплатити. Також позивач спростовує доводи про пропуск строку позовної давності, наголошуючи на тому, що відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України її перебіг було зупинено на період дії воєнного стану. Крім того, через вимушену евакуацію з тимчасово окупованої території та зміну місцезнаходження лише у квітні 2025 року, позивач був об`єктивно позбавлений можливості звернутися до суду раніше. Щодо додаткового рішення про витрати на правничу допомогу, позивач зазначає, що суд першої інстанції вже врахував аргументи відповідача та зменшив суму стягнення до 5000,00 грн, яка є справедливою та обґрунтованою, тоді як відповідач не навів доказів її неспівмірності. У підсумку, позивач заявляє про попередній розрахунок витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 5000,00 грн.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.
10.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Теплосервіс-2018» (далі – Постачальник) та Відділом освіти, культури, молоді та спорту Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області (далі – Замовник) укладено договір № 2 про постачання теплової енергії (далі – Договір). (а.с. 12-13)
Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник зобов`язується у 2022 році надати Замовнику теплову енергію за ДК 021:2015:09320000-8 Пара, гаряча вода та пов`язана продукція (теплопостачання) для Комунального закладу «НВК «Якимівська гімназія» Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, а Замовник – прийняти та оплатити одержану теплову енергію за встановленими тарифами в терміни, передбачені договором. 
Згідно з п. 3.1 Договору, ціна договору становить 3 050 337 грн 10 коп. (три мільйона п`ятдесят тисяч триста тридцять сім гривень 10 коп.) без ПДВ. 
Відповідно до п. 4.1 Договору, оплата вартості наданої послуги проводиться протягом 15 банківських днів та за наявністю фінансування. Акти приймання-передачі послуг зі сторони Замовника можуть підписувати уповноважені особи. 
Згідно з п. 4.2 Договору, до рахунка додається Акт приймання-передачі наданих послуг. 
Відповідно до п. 5.1 Договору, строк (термін) надання послуг: до 31.12.2022. 
Пунктом 5.2 Договору визначено, що місце надання послуг: 72503, Запорізька область, Заклади відділу ОКМС Якимівської селищної ради.
На підставі вказаного Договору позивачем було надано послугу з постачання теплової енергії відповідачу за період з січня 2022 по лютий 2022 на загальну суму 975 851 грн 81 коп., що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг): № 1 від 10.01.2022; № 4 від 20.01.2022, № 7 від 31.01.2022, № 10 від 10.02.2022, № 11 від 20.02.2022, № 12 від 24.02.2022. (а.с. 15-18)
Відповідач лише частково здійснив оплату за отриману теплову енергію, оплата за фактично спожиту теплову енергію у розмірі 58 975 грн 43 коп., яка утворилась за січень-лютий 2022 року відповідачем не здійснена. 
Станом на дату звернення позивача до суду з цим позовом, заборгованість відповідача перед позивачем за отримані послуги за договором № 2 від 10.01.2022 складає 58 975 грн 43 коп. 
Неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором, наявність заборгованості стали підставою для звернення позивача за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини сторін врегульовані Договором постачання теплової енергії № 2 від 10.01.2022. На виконання умов договору позивач надав відповідачу послуги з теплопостачання у січні-лютому 2022 року на загальну суму 975 851,81 грн, що підтверджується актами здачі-приймання робіт (№ 1 від 10.01.2022, № 4 від 20.01.2022, № 7 від 31.01.2022, № 10 від 10.02.2022, № 11 від 20.02.2022, № 12 від 24.02.2022). Через початок повномасштабного вторгнення та тимчасову окупацію смт Якимівка сторони не мали змоги оформити акти вчасно, тому позивач надіслав їх відповідачу листом 16.06.2025 (вх. № 24). Відповідач отримав акти, але не підписав їх та здійснив лише часткову оплату, що підтверджується банківською випискою. Згідно з п. 4.1 Договору оплата мала бути проведена протягом 15 банківських днів, однак заборгованість у розмірі 58 975,43 грн залишилась несплаченою. Факт заборгованості також підтверджується підписаним обома сторонами актом звірки взаємних розрахунків від 19.05.2022. Суд відхилив заяву відповідача про застосування строків позовної давності, оскільки перебіг цих строків було продовжено на період карантину та воєнного стану відповідно до змін у ЦК України. Оскільки відповідач не спростував позовні вимоги та не надав доказів повної оплати, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та стягнув з відповідача 58 975,43 грн заборгованості за спожиту теплову енергію.
Апеляційний суд, переглядаючи справу №908/2150/25 в межах доводів апеляційної скарги, погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх законними та обґрунтованими, виходячи з наступного.
Апеляційний суд встановив, що правовідносини сторін є господарськими та врегульовані Договором постачання теплової енергії №2 від 10.01.2022. (а.с. 12-13)
Частинами 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами. (ст. 714 ЦК України).
Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
З огляду на статтю 509 Цивільного кодексу України вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.
Матеріалами справи встановлено, що Договір до 31.12.2022 сторонами розірваний не був, діяв до дати закінчення обумовленого в п. 10 Договору строку.
Правовідносини між Теплопостачальною організацією та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Законом України “Про теплопостачання”, Правилами користування тепловою енергією та іншими нормативно-правовими актами України.
Зокрема, в Законі та в правилах законодавець надає поняття «Споживач»:
- споживач теплової енергії – фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі до договору (Закон);
- споживач теплової енергії – фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору (Правил).
Теплова енергія – товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.
Відповідно до частини 4 статті 19 Закону України “Про теплопостачання”, теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу теплової енергії та частини 1 статті 25 цього Закону, теплопостачальна організація має право укладати договори купівлі-продажу теплової енергії із споживачами.
Статтею 25 Закону України “Про теплопостачання”, закріплено права та основні обов`язки споживача теплової енергії, яка містить обов`язок споживача на своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.
Обов`язок укласти договір на постачання теплової енергії покладається відповідно до закону, як на теплопостачальну організацію, так і на споживача теплової енергії. При цьому теплопостачальній організації достатньо лише довести факт звертання до споживача з пропозицією укласти договір на постачання теплової енергії.
Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.
Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору позивач у період січень-лютий 2022 року надав відповідачу послуги з теплопостачання на загальну суму 975 851,81 грн, що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг) №1 від 10.01.2022, №4 від 20.01.2022, №7 від 31.01.2022, №10 від 10.02.2022, №11 від 20.02.2022, №12 від 24.02.2022. (а.с. 15-18)
Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що непідписані відповідачем акти не можуть бути належним підтвердженням заборгованості, з огляду на таке:
Відповідач отримав зазначені акти 16.06.2025, що підтверджується відміткою на супровідному листі (вх. №24), однак не повернув їх підписаними та не надав жодних заперечень щодо обсягу, якості чи вартості отриманих послуг. (а.с. 19)
В матеріалах справи міститься акт звірки взаємних розрахунків від 19.05.2022, підписаний та скріплений печатками обох сторін, яким зафіксовано заборгованість відповідача у розмірі 58 975,43 грн. Відповідач факт підписання цього акту не заперечив. (а.с.14)
Згідно з банківською випискою, відповідач здійснював часткову оплату послуг за договором, що свідчить про визнання ним факту отримання послуг та наявності договірних відносин. (а.с. 20-22)
Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Стаття 530 ЦК України встановлює, якщо в зобов`язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (дату). Якщо строк (період) виконання боржником зобов`язання не встановлений або зазначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в любий час. Боржник повинен оплатити такий борг в семиденний строк з дня пред`явлення вимоги, якщо зобов`язання негайного виконання не витікає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку (абз. 9 ч. 2 ст. 25 Закону України “Про теплопостачання”).
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, зокрема у справі № 916/499/20 від 21.12.2020, відсутність підписаних актів приймання-передачі за відсутності заперечень щодо факту надання послуг не звільняє споживача від обов`язку їх оплати, оскільки обов`язок оплатити фактично отримані послуги виникає в силу закону (ст. 526, 530, 692, 712, 714 ЦК України).
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач виконав свої зобов`язання, а відповідач в порушення ст. 525, 526 ЦК України та п. 4.1 Договору не здійснив повну оплату отриманих послуг; позовна вимога про стягнення з відповідача 58 975 грн 43 коп. заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії за період січень-лютий 2022 року є обґрунтованою.
Щодо застосування строків позовної давності.
Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи скаржника про пропуск позивачем строків позовної давності, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Однак, згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, строки, визначені ст. 257 ЦК України, продовжуються на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).
Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 в Україні було встановлено карантин, який діяв до 30.06.2023 (відповідно до Постанови КМУ №651 від 27.06.2023).
Крім того, п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлює, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. 257 ЦК України, продовжуються на строк його дії.
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на час розгляду справи.
Отже, перебіг строку позовної давності за вимогами, що виникли у січні-лютому 2022 року, було продовжено: на весь період дії карантину (з березня 2020 по червень 2023); на весь період дії воєнного стану (з 24.02.2022 і до теперішнього часу).
З огляду на викладене, строки позовної давності за заявленими вимогами на момент звернення позивача до суду не спливли, а відтак відсутні правові підстави для застосування наслідків спливу позовної давності, передбачених ст. 267 ЦК України.
Додатково колегія суддів враховує, що позивач був об`єктивно позбавлений можливості звернутися до суду раніше у зв`язку з тимчасовою окупацією смт. Якимівка та необхідністю зміни місцезнаходження юридичної особи з тимчасово окупованої території.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд констатує, що: факт надання послуг з теплопостачання підтверджений належними та допустимими доказами, а відсутність підпису відповідача на актах за відсутності заперечень щодо якості та обсягу послуг не спростовує обов`язку їх оплати; строки позовної давності позивачем не пропущено, оскільки їх перебіг було продовжено на період дії карантину та воєнного стану відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Щодо додаткового рішення про розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України), розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.
Відповідно до ст. 126 ГПК України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони.
Як вбачається з матеріалів справи, Позивач на виконання вимог ст. 126 ГПК України надав суду першої інстанції:
- договір про надання професійної правничої допомоги № 07/07/25 від 07.07.2025; (а.с. 71)
- акт приймання-передачі наданих послуг № 29/09 від 29.09.2025 з детальним описом робіт (підготовка позовної заяви вартістю 7 000,00 грн та підготовка відповіді на відзив вартістю 3 000,00 грн) та зазначенням витраченого часу; (а.с. 71 на звороті)
- рахунок-фактуру № 29/09 від 29.09.2025 на суму 10 000,00 грн. (а.с. 72)
Таким чином, матеріалами справи підтверджується як факт надання адвокатом послуг, так і їх обсяг та вартість.
Відповідач, заперечуючи проти розміру витрат, просив зменшити їх до 1 000,00 грн, посилаючись на неспівмірність суми гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі та кількістю підготовлених документів.
Відповідно до сталої практики Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд керується критеріями реальності, розумності та пропорційності їх розміру. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні всі понесені нею витрати, якщо їх розмір є явно завищеним порівняно з ринковими цінами, складністю справи та обсягом виконаних робіт.
Оцінюючи доводи сторін, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове зменшення заявлених витрат.
Колегія суддів враховує, що ціна позову становить 58 975,43 грн, а заявлена сума витрат на правничу допомогу (10 000,00 грн) є значною (майже 17% від ціни позову); складність справи не є високою. Справа стосувалася стягнення заборгованості за договором про постачання теплової енергії, не потребувала призначення експертиз, допиту свідків чи витребування складних доказів. Правове регулювання таких відносин є усталеним; обсяг наданих послуг, зазначений в акті (позовна заява на 7 сторінок, відповідь на відзив на 4 сторінки), є відносно невеликим. Зазначений адвокатом час (5 та 3 години відповідно) на підготовку цих документів, з урахуванням незначної складності спору, є завищеним.
Відповідач у відзиві на позов заперечував проти розміру витрат, що свідчить про наявність спору щодо цього питання з самого початку.
Визначаючи розмір витрат, що підлягають відшкодуванню, суд першої інстанції обґрунтовано врахував критерій розумності та пропорційності. Зменшення заявленої суми з 10 000,00 грн до 5 000,00 грн є виваженим компромісом, який, з одного боку, компенсує Позивачу реальні та необхідні витрати на правничу допомогу, а з іншого – не покладає на Відповідача надмірний та необґрунтований тягар з відшкодування витрат, які не відповідають критерію співмірності.
Доводи апеляційної скарги Відповідача в частині оскарження покладення витрат на професійну правничу допомогу та відмови у задоволенні відповідних вимог позивача є безпідставними та не підтверджені належними і допустимими доказами.
За таких обставин доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Всі інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів досліджено та відхиляються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на правильне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваних рішеннь в розумінні ст. 277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.
Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, Центральний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваних рішеннях, а оскаржувані судові рішення, ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваних рішень Господарського суду Запорізької області від 22.09.2025 та від 02.10.2025 у справі № 908/2150/25, за наведених скаржником доводів апеляційної скарги.
Судовий збір розподіляється відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Відділу освіти, культури, молоді та спорту Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області на рішення Господарського суду Запорізької області від 22.09.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 02.10.2025 у справі № 908/2150/25 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 22.09.2025 та додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 02.10.2025 у справі № 908/2150/25 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя М.О. Дармін