УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №278/3772/25  Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М. 
Номер провадження №33/4805/736/26
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП    Доповідач Турак  О. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року місто Житомир

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду Турак О.В., за участі секретаря судового засідання Мурашевського Є.В, захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , – адвоката Вдовиченка Б.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , – адвоката Вдовиченка Богдана Вікторовича на постанову судді Житомирського районного суду Житомирської області від 17 лютого 2026 року,
ВСТАНОВИЛА :
Постановою судді Житомирського районного суду Житомирської області від 17 лютого 2026 року  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 665 грн. 60 коп.
Згідно з постановою судді, 22 липня 2025 року о 07:52 годині у селі Тетерівка, на автомобільній дорозі «Житомир-Чернівці» 6 км, громадянин ОСОБА_1 керував автомобілем «Skoda», д.н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги пункту 2.9.а ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП. 
Не погоджуючись із такою постановою судді, захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , – адвокат Вдовиченко Б.В. подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови, скасувати постанову судді та закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення. 
При цьому зазначив, що розгляд справи проведено без участі ОСОБА_1 та його захисника Вдовиченка Б.В., який подавав клопотання про відкладення судового засідання, чим порушено право особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, на захист. 
Вказував, що висновок судді про винуватість ОСОБА_1 не відповідає фактичним обставинам справи та не підтверджується належними доказами. Так, у протоколі серії ЕПР1 №399065 не зазначені відомості про технічний засіб, яким здійснювався відеозапис події, що свідчить про неналежність цього доказу. Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом не підтверджений жодними доказами. 
На думку захисника, огляд на стан сп`яніння проведений з порушенням Порядку проходження водіїв на стан сп`яніння та Інструкції з експлуатації газоаналізатора «Драгер Алкотест 6820», який не пройшов повірку у встановлені строки. 
Захисник вважав, що відносно військовослужбовців, яким є ОСОБА_1 , діє спеціальний порядок огляду на стан сп`яніння, визначений статтею 266-1 КУпАП, який не дотриманий в даному випадку. 
Вказував на те, що постанова про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №5282287 від 22 липня 2025 року не може бути доказом у цій справі, оскільки в ній відсутні відомості про порушення ОСОБА_1 ПДР, та ця постанова оскаржена до суду.
Крім того, на думку захисника, в оскарженій постанові неправильно визначено суму судового збору, який в даному випадку становить 605 грн. 60 коп.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до такого висновку.
З урахуванням того, що в суді першої інстанції судовий розгляд відбувся без участі ОСОБА_1 та його захисника Вдовиченка Б.В., про результат розгляду справи ОСОБА_1 дізнався 10 лютого 2026 року (отримавши копію постанови суду), з метою забезпечення права особи на доступ до правосуддя, вважаю за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду.
Відповідно до приписів частини сьомої статті 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
При цьому, апеляційні доводи адвоката Вдовиченка Б.В. про те, що судом першої інстанції було порушено право на захист його довірителя ОСОБА_1 із посиланням на те, що місцевий суд розглянув справу та постановив судове рішення у відсутності сторони захисту, хоча він, як захисник, подавав клопотання про відкладення розгляду у зв`язку з поважними на те причинами із наданням відповідних доказів (участь у невідкладних слідчих діях), є безпідставними з огляду на таке.
Дійсно, справа була розглянута у відсутності адвоката Вдовиченка Б.В. та його довірителя ОСОБА_1 , хоча перший подавав клопотання про її відкладення.
Однак, апеляційний суд повністю погоджується з мотивами місцевого суду про те, що справу можливо розглянути у відсутності вказаних осіб, оскільки, як видно з матеріалів справи, вона неодноразово відкладалась за клопотанням сторони захисту. 
Сам же ОСОБА_1 також до суду не являвся, а також не повідомляв суд про причини своєї неявки.
З огляду на вищевикладене, апеляційний суд не вбачає порушення судом першої інстанції права на захист ОСОБА_1 , як про це вказує його захисник Вдовиченко Б.В., що на думку останнього потягло постановлення незаконного судового рішення.
Згідно зі статтею 245 КУпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як зазначено у статті 251 КУпАП.
Відповідно до статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно з вимогами статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, за обставин, установлених у постанові судді місцевого суду, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами.
Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №399065 видно, що 22 липня 2025 року о 07:52 годині у селі Тетерівка, на автомобільній дорозі «Житомир-Чернівці» 6 км, громадянин ОСОБА_1 керував автомобілем «Skoda», д.н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги пункту 2.9.а ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП (а. с.3). 
Відповідно до пунктів 2.5, 2.9 а Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. Водієві забороняється  керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
За правилами статті 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. 
Частиною першою статті 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Вважаю, що винуватість ОСОБА_1 у порушенні пункту 2.9 а Правил дорожнього руху підтверджується наявними у справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №399065 від 22 липня 2025 року; результатом огляду на стан алкогольного за допомогою газоаналізатора «Драгер», яким зафіксовано результат у 0,60 проміле; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 22 липня 2025 року, відтвореними та дослідженими у судовому засіданні в суді першої інстанції відеозаписами з портативних відеореєстраторів поліцейських (а.с.2-5, 11).
Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв`язку і дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.
З наявного в матеріалах справи відеозапису слідує, що зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 відповідала вимогам частини сьомої статті 35 Закону України «Про національну поліцію» та була викликана порушенням, на думку поліцейських, ОСОБА_1 пункту 11.5 Правил дорожнього руху, про що було складено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №5282287 від 22 липня 2025 року (а. с. 9).
Оскарження цієї постанови до суду, про що зазначає захисник в апеляційній скарзі, не має правового значення для розгляду цієї справи та не спростовує наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.
З відеозапису події також видно, що працівники поліції пояснюють причину зупинки транспортного засобу, повідомляють про наявні у ОСОБА_1 ознаки сп`яніння та пропонують пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу Драгер, на що той погодився. Не погодившись із результатами, пройшов такий огляд в медичному закладі. При цьому факт керування транспортним засобом водієм не заперечувався.
Такі обставини спростовують доводи захисника про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом.
Під час апеляційного розгляду справи апелянтом не були спростовані об`єктивні висновки суду першої інстанції, якими було надано оцінку відеозапису, як належному та допустимому доказу, який містить фіксацію обставин, які мають значення для справи та які є достатніми для вирішення питання про наявність у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.
Доводи захисника про те, що у протоколі серії ЕПР1 №399065 не зазначені відомості про технічний засіб, яким здійснювався відеозапис події, що свідчить про неналежність цього доказу, є необгрунтованими, оскільки у пункту 10 протоколу зазначено технічний засіб відеозапису №№ 858983, 858277. 
Порушень вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, МВС та МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735, та статті 266 КУпАП під час огляду ОСОБА_1 не встановлено.
Суд не приймає до уваги посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що огляд на стан сп`яніння проведений з порушенням Порядку проходження водіїв на стан сп`яніння та Інструкції з експлуатації газоаналізатора «Драгер Алкотест 6820», який не пройшов повірку у встановлені строки, оскільки відповідно до наявного в матеріалах справи свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, засіб вимірювальної техніки «Драгер Алкотест 6820» відповідає вимогам ДСТУ 8950:2019 та є чинним до 30 жовтня 2025 року (а.с. 10). 
Так само є необґрунтованими доводи захисника про те, що відносно військовослужбовців, яким є ОСОБА_1 , діє спеціальний порядок огляду на стан сп`яніння, визначений статтею 266-1 КУпАП, з огляду на таке. 
Відповідно до статті 266-1 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
З огляду на викладене, в разі керування військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, дії такої особи підлягають кваліфікації за статтею 172-20 КУпАП, яка є спеціальною нормою щодо військовослужбовців. 
Натомість у разі невстановлення судом факту виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби під час керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння дії військовослужбовця мають кваліфікуватися за статтею 130 КУпАП, а його огляд на стан сп`яніння має здійснюватись за правилами статті 266 цього Кодексу. 
Враховуючи викладене, невстановлення судом факту виконання ОСОБА_1 обов`язків військової служби під час керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння 22 липня 2025 року (докази про це в матеріалах справи відсутні) його дії правильно кваліфіковані за статтею 130 КУпАП, а його огляд на стан сп`яніння проведений за правилами статті 266 цього Кодексу. 
Доводи захисника про те, що в оскарженій постанові неправильно визначено суму судового збору, який в даному випадку становить 605 грн. 60 коп., є необґрунтованими. 
Так, відповідно до ст. 40-1 КУпАП України, особою, на яку накладено адміністративне стягнення, сплачується судовий збір.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення судовий збір справляється у фіксованому розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом.
Згідно з ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому виникли правові підстави для його справляння.
Суд бере до уваги, що у справах про адміністративні правопорушення обов`язок зі сплати судового збору є процесуальним наслідком вчинення адміністративного правопорушення та ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а отже має оцінюватися з урахуванням моменту винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.
Оскільки постанова прийнята 17 лютого 2026 року, судовий збір правильно визначено, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2026 року, тобто в розмірі 665.60 гривень. 
Враховуючи наведене, приходжу до висновку про те, що при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог статей 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, а накладене на нього безальтернативне стягнення повністю відповідає вимогам статей 23, 33 КУпАП.
Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.
За таких обставин, підстав для скасування постанови судді місцевого суду стосовно ОСОБА_1 немає.
Керуючись статтею 294 КУпАП, суддя 
ПОСТАНОВИЛА :
Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Житомирського районного суду Житомирської області від 17 лютого 2026 року.
Апеляційну скаргу адвоката Вдовиченка Богдана Вікторовича залишити без задоволення. 
Постанову судді Житомирського районного суду Житомирської області від 17 лютого 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, - без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя :