КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №378/1441/25        Головуючий у суді І інстанції: Марущак Н.М.
провадження №22-ц/824/5362/2026  Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Головуючого судді: Сушко Л.П.,
суддів: Болотова Є.В., Музичко С.Г.,
секретар судового засідання: Янчук І.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Семенька Василя Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 05 листопада 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Ставищенський відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) про оголошення фізичної особи померлою,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду першої інстанції з вказаною заявою, з посиланням на те, що вони (заявники) є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У ОСОБА_3 також залишився брат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дружини та дітей у ОСОБА_3 не було.
13.02.2023 року ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 був мобілізований до лав ЗСУ. Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №127 від 04.05.2023 року солдата ОСОБА_3 було зараховано на котлове забезпечення з 04.05.2023 року.
Згідно з довідкою №797 від 06.02.2024 року, виданою Військовою частиною НОМЕР_1 , солдат, колишній розвідник - санітар розвідувального відділення розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 дійсно в період з 25.05.2023 року по 31.05.2023 року, 08.06.2023 року по 19.06.2023 року, 16.08.2023 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в н.п. Часів Яр Бахмутського району Донецької області.
Сповіщенням сім`ї № 6/ОМР/1701 від 30.08.2023 року ОСОБА_2 (заявника) було повідомлено про те, що його син - ОСОБА_3 зник безвісно 16.08.2023 року в результаті ворожого штурму позицій в районі населеного пункту Богданівка Бахмутського району Донецької області.
За заявою ОСОБА_2 по факту зникнення сина 02.09.2023 року було внесено відомості до ЄРДР за №12023111030004202 за ч. 1 ст. 115 КК України, органом досудового розслідування виступає Бахмутський районний відділ поліції ГУНП в Донецькій області.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.08.2023 року №233 снайпер (2 категорії) 1 розвідувального відділення 1 розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 та відповідно до журналу бойових дій вказаної військової частини за 19.08.2023 року солдат ОСОБА_3 16.08.2023 зник безвісти.
В акті службового розслідування від 16.09.2023 року викладено інформацію із рапорту від 18.08.2023 року командира розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_5 , відповідно до якого в ході ведення бойових дій о 07 годині 30 хвилин 16.08.2023 року в районі населеного пункту Богданівка Бахмутського району Донецької області зникли безвісти ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , та зафіксовані пояснення головного сержанта розвідувальної роти старшого сержанта ОСОБА_7 16.08.2023 року (пп. 3.8.), водія 3 розвідувального відділення 1 розвідувального взводу розвідувальної роти солдата ОСОБА_8 (пп. 3.9.), бойового медика взводу 1 розвідувального взводу розвідувальної роти сержанта ОСОБА_9 (пп. 3.10.).
В пп. 3.11. Акту службового розслідування зроблено висновок, що солдат ОСОБА_3 після штурмових дій противником 16.08.2023 року в районі населеного пункту Богданівка Бахмутського району Донецької області зник безвісти та на момент складання даного акту відомості про його місцезнаходження невідоме.
Отже, матеріали вказаного службового розслідування в сукупності між собою і іншими матеріалами справи формують припущення високого ступеню ймовірності про те, що ОСОБА_3 загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 в районі населеного пункту Богданівка, Бахмутського району, Донецької області.
Заявники просили суд оголосити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в с. Ставище, Ставищенського району, Київської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , загиблим/померлим під час виконання бойового завдання в ході здійснення заходів забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення, встановивши дату смерті: ІНФОРМАЦІЯ_4 та місце смерті: село Богданівка, Бахмутський район, Донецька область.
Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 05 листопада 2025 року відмовлено у задоволенні заяви про оголошення фізичної особи померлою.
Не погодившись з вказаним рішення суду першої інстанції, адвокат Семенько В.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що на відміну від підстави для встановлення факту смерті особи (наявність достовірних доказів, що свідчать про її загибель), підставою для оголошення особи померлою є не факти, які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.
Відтак, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про оголошення померлим ОСОБА_3 , обґрунтував це, зокрема, тим, що тіло останнього знайдено не було, а також тим, що не було надано достовірних та беззаперечних доказів його загибелі.
На глибоке переконання заявників, застосування судом такої аргументації для відмови у задоволенні заяви можливе лише тоді, коли до суду звертаються із заявою про встановлення факту смерті фізичної особи, а не при зверненні до суду із заявою про оголошення фізичної особи померлою.
При зверненні до суду заявниками було надано докази, які дають підставу припускати смерть ОСОБА_3 , а саме акт службового розслідування від 16.09.2023 та додані до нього: рапорт командира розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_5 від 18.08.2023 вх. №28940; витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 18.08.2023 №2050; витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.08.2023 №233; витяг із журналу бойових дій військової частини НОМЕР_1 за 19.08.2023 року від 12.09.2023 №79Т; письмові пояснення від 19.08.2023 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ..
Зазначав, що матеріалами службового розслідування в сукупності між собою і іншими матеріалами справи формують припущення високого ступеню ймовірності про те, що ОСОБА_3 загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 в районі населеного пункту Богданівка, Бахмутського району, Донецької області.
Водночас, суд першої інстанції неправильно оцінив вказані докази, оскільки при цьому виходив не з їх достатності для припущення щодо смерті ОСОБА_3 , а для підтвердження факту смерті ОСОБА_3 .. Однак останнє не входить до предмегу доказування у справах про оголошення фізичної особи померлою.
Крім того, вважає, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про те, що перешкодою для оголошення фізичної особи померлою є належність до тимчасово окупованих територій с. Богданівка, Бахмутського району, Донецької області, в районі якого зник безвісти ОСОБА_3 .
При цьому суд першої інстанції у своєму рішенні не пояснив підстав для такого висновку, а обмежився лише посиланням на п. 7 ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», навівши визначення поняття «тимчасово окупована російською федерацією територія України (тимчасово окупована територія)», а також посиланням на Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року №376, з якого встановив, що є Богданівка, Бахмутського району, Донецької області з 21.07.2024 року є тимчасово окупованою територією.
Тому, на переконання заявників, підставою для оголошення фізичної особи померлою в умовах збройної агресії рф проти України згідно з ч. 2 ст. 46 ЦК України є саме те, що: 1) внаслідок збройної агресії рф проти України фізична особа пропала безвісти; 2) сплив дворічний строк з дня закінчення воєнних дій, що передбачений реченням першим ч. 2 ст. 46 ЦК України або з урахуванням конкретних обставин справи сплив шестимісячний строк від дня закінчення воєнних дій, передбачений реченням другим ч. 2 ст. 46 ЦК України.
Належність або неналежність до тимчасово окупованих територій населеного пункту поблизу або в районі якого особа пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, не впливає на можливість оголошення її померлою.
Заявники звертають увагу, що ОСОБА_3 пропав безвісти 16.08.2023 після артилерійського обстрілу та, як наслідок, руйнування бойових позицій, на яких він перебував.
Вказана обставина, у поєднанні з тим, що протягом двох років заявникам не вдалося встановити місцезнаходження свого сина, зокрема через звернення до правоохоронних органів, обумовлює застосування у цій справі саме другої спеціальної норми, що передбачена у другому реченні ч. 2 ст. 46 ЦК України.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні заяви про оголошення фізичної особи померлою, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що тіло ОСОБА_3 знайдено не було, достовірних та беззаперечних доказів його загибелі заявниками не надано, та те, що наразі с. Богданівка Бахмутського району тимчасова окуповане, заява про оголошення ОСОБА_3 померлим є передчасною та у її задоволенні слід відмовити.
Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону. 
Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
В подальшому відповідними указами Президента України воєнний стан в Україні продовжено і триває по теперішній час.
Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф затверджено наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376.
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 березня 2025 року за № 380/43786, (розділу І Територій, на яких ведуться (велися) бойові дії) активні бойові дії в районі населеного пункту Богданівка Бахмутського району Донецької області, в районі якого під час виконання бойового завдання зник безвісти ОСОБА_2 , велись з 24.02.2022 року по 20.07.2024 року.
Разом з тим, відповідно до розділу II зазначеного Переліку «Тимчасово окуповані російською федерецією території України» с. Богданівка Часовоярської міської територіальної громади Бахмутського району Донецької області - тимчасово окупована з 21.07.2024 року.
Відповідно до ч. 2 ст.46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років після закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
Відповідно до ч. 3 ст.46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.
Відповідно до ч. 4 ст. 46 ЦК України порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється ЦПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.
Відповідно до ст.305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою: обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2024 року у справі №755/11021/22 вказала на те, що приписи частини другої статті 46 ЦК України пов`язують оголошення фізичної особи померлою у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, а не у зв`язку з воєнним станом як таким.
Речення друге частини другої статті 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи. (п.62)
Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що у частині другій статті 46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на усій території України. (п.96)
Також не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. (п.97)
Шестимісячний строк, який у цьому випадку обраховується з дня закінчення активних бойових дій, виконує функцію своєрідного запобіжника, спрямованого на захист прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту. Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом. (п.98)
Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може розпочати відлік шестимісячного строку для оголошення особи померлою від дня настання події, яка спричинила загибель фізичної особи, у разі якщо ця подія відбулася за межами території ведення активних бойових дій, проте є наслідком воєнних дій. (п.99)
У постанові від 08 жовтня 2025 року Верховний Суд вказав на те, що надані докази (копії акті службового розслідування, акту про настання смерті, сповіщення сім`ї), у своїй сукупності достовірно не свідчать про смерть ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4, а лише дають підстави для обґрунтованого припущення смерті за обставин, що підтверджені цими доказами, які можуть свідчити про смерть останнього.
Встановлено, що заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого повторно 06.09.2023 року Ставищенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 18).
13.02.2023 року ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 був мобілізований до лав ЗСУ. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.05.2023 року № 127 солдата ОСОБА_3 призначено розвідником-санітаром 1 розвідувального відділення 1 розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується даними акту службового розслідування, викладених в пунктах 3.3, 4.2 акту (а. с. 30-35).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №127 від 04.05.2023 року солдата ОСОБА_3 було зараховано на котлове забезпечення з вечері з 04.05.2023 року (а. с. 25).
Згідно з довідкою № 797 від 06.02.2024 року, виданою військовою частиною НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_3 дійсно в період з 25.05.2023 року по 31.05.2023 року, 08.06.2023 року по 19.06.2023 року, ІНФОРМАЦІЯ_4 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в населеному пункті Часів Яр Бахмутського району Донецькій області (а. с. 26).
31.08.2023 року ІНФОРМАЦІЯ_3 надіслав ОСОБА_2 сповіщення сім`ї № 6/ОМР/1701 від 30.08.2025 року про те, що його син ОСОБА_3 зник безвісти 16.08.2023 року в результаті ворожого штурму позицій в районі населеного пункту Богданівка Бахмутського району Донецької області (а.с. 27).
01.09.2023 року ОСОБА_2 звернувся до відділення поліції № 5 (смт. Ставище) Білоцерківського районного управління поліції ГУНП в Київській області із заявою по факту зникнення сина, в якій повідомив, що 16.08.2023 року зник безвісти його син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є військовим військової частини НОМЕР_1 під час штурму в районі населеного пункту АДРЕСА_2 (а.с. 28).
За результатами вказаного звернення 01.09.2023 внесено відомості до єдиного реєстру досудових розслідувань за частиною 1 статті 115 КК України, номер кримінального провадження 12023111030004202 (а.с. 29).
Відповідно до витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, сформованого 02.10.2025 року, ОСОБА_3 зник на території бойових дій (під час воєнних дій), дата набуття статусу особи зниклої безвісти за особливих обставин - 07.11.2023 року (а.с. 109).
16 вересня 2023 року помічником командира 1-го розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 молодшим лейтенантом ОСОБА_10 (а.с. 30-35) складено акт службового розслідування (надалі акт) (а.с. 30-35), за результатами якого 16.09.2023 командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ за № 4160 (а.с. 47-48).
Відповідно до вказаного акту розвідник-санітар 1 розвідувального відділення розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 після штурмових дій противником 16.08.2023 року в районі населеного пункту Богданівка Бахмутського району Донецької області зник безвісти та на момент складання даного акту, відомості про його місцезнаходження невідоме (п. 3.11 акту).
В п. 6 акту зазначено перелік документів, на які наявне посилання в ньому, та які додані до акту (та додані заявниками до заяви): копія рапорту командира розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_5 від 18.08.2023 вх. №28940 (а. с. 36), витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно- господарської діяльності) від 18.08.2023 року №2050 (а. с. 37 - 38), витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.08.2023 року № 233 (а. с. 39), витяг із журналу бойових дій військової частини НОМЕР_1 за 19.08.2023 року від 12.09.2023 №79Т (а. с. 40), письмові пояснення від 19.08.2023 ОСОБА_7 (а. с. 41) ОСОБА_8 (а. с. 43-44), ОСОБА_9 (а. с. 45-46).
Відповідно до пояснень головного сержанта розвідувальної роти старшого сержанта ОСОБА_7 16.08.2023 снайпер 1 розвідувального відділення 1 розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_6 та розвідник-санітар 1 вказаного відділення солдат ОСОБА_3 перебували на бойових позиціях, а саме на спостережному пункті поблизу позицій ворога в районі населеного пункту Богданівка Бахмутського району Донецької області. Близько 07 год. 00 хв. ворог неодноразово проводив штурмові дії бойових позицій, на яких перебували вищевказані військовослужбовці. Після цього зв`язок з вказаними солдатами було втрачено і відновити його не вдалось. Пошукові заходи на вказаних вище бойових позиціях результату не дали. За командою командира роти на вказане місце була направлена група прикриття на чолі з ним. При прибутті на місце було виявлено, що внаслідок артилерійського обстрілу бойові позиції розвідувальної роти були зруйновані, а вищевказані військовослужбовці зникли безвісти. Проведеними заходами по обстеженню лісосмуги виявлено нікого не було. В зв`язку з постійним артилерійський обстрілом противником, продовжити пошукові дії з метою виявити останніх не представилось можливим (пп. 3.8. акту).
Відповідно до письмового пояснення водія 3 розвідувального відділення 1 розвідувального взводу розвідувальної роти солдата ОСОБА_8 16.08.2023 він разом з солдатом ОСОБА_6 та солдатом ОСОБА_3 перебували на бойових позиціях, а саме на спостережному пункті поблизу позицій ворога в районі населеного пункту Богданівка Бахмутського району Донецької області. Близько 07 год. 00 хв. ворог неодноразово проводив штурмові дії бойових позицій, на яких перебував він та вищевказані військовослужбовці. Після ворожого артилерійського обстрілу він отримав поранення та надавши собі медичну допомогу втратив свідомість. Прийшовши до тями нікого з військовослужбовців, з якими він перебував на бойових позиціях він не побачив. Після самостійно дійшов до точки евакуації. Про місцезнаходження солдата ОСОБА_6 та ОСОБА_3 йому не відомо (пп. 3.9.акту).
Відповідно до журналу бойових дій військової частини НОМЕР_1 за ІНФОРМАЦІЯ_5 під час виконання бойового завдання в районі Богданівка Бахмутського району Донецької області, близько 07 години 30 хвилин, 16.08.2023 року, в результаті ворожого штурму позицій було втрачено зв`язок з військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_3 . У подальшому, впродовж 16.08.2023 року -18.08.2023 року його місцезнаходження встановити не вдалося (пп. 3.6 акту).
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви про оголошення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлим, оскільки на час звернення із заявою та на час розгляду справи активні бойові дії на території с. Богданівка, Бахмутського району Донецької області тривають, відлік встановленого шестимісячного строку не розпочався, тому звернення заявників до суду із заявою про оголошення фізичної особи померлою є передчасним і виключає можливість визнання особи померлою в порядку ч. 2 ст. 46 ЦК України. Цей висновок судом першої інстанції здійснений з урахуванням правової позиції викладеної Великою палатою Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2024 року у справі №755/11021/22. 
Натомість в доводах апеляційної скарги сторона заявника здійснює власне трактування наведених судом касаційної інстанції висновків. А тому суд апеляційної інстанції відхиляє відповідні доводи апеляційної скарги представника заявників у справі.
Також не можуть бути прийняті до уваги суду посилання представника заявників на Акт службового розслідування, як на докази обставин саме загибелі ОСОБА_3 , оскільки вказані докази, у своїй сукупності достовірно не свідчать про смерть цієї особи, а лише дають підстави для обґрунтованого припущення смерті за обставин, що підтверджені цими доказами, які можуть свідчити про смерть останнього.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що суду надано право оголосити фізичну особу померлою і до спливу такого строку, але не раніше шести місяців, оскільки не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений ч. 2 ст. 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій.
Доводи апеляційної скарги про те, що належність або неналежність до тимчасово окупованих територій населеного пунтку поблизу або в районі якого особа пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, не впливає на можливість оголошення її померлою, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення. В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює навіть гіпотетичне визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою.
За своїм змістом доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Семенька Василя Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Ставищенського районного суду Київської області від 05 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено «16» лютого 2026 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Є.В. Болотов

С.Г. Музичко