Справа № 405/4686/25
2/405/1483/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2026 року Подільський районний суд міста Кропивницького в складі
головуючої судді: Шевченко І.М.
з участю секретаря: Мишевець Т.І.
позивача: ОСОБА_1 та її представника: адвоката Ребрової Л.Г.
представника відповідача: Ткаченко І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня швидкої медичної допомоги «Кропивницької міської ради» про визнання незаконним переведення на роботу без згоди працівника, зобов`язання усунути порушення трудових прав та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просив скасувати розпорядження міського голови від 28.07.2023 року № 350-к «Про звільнення ОСОБА_2 » та поновити його на посаді директора КНП «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» Кропивницької міської ради.» 
Позов обґрунтовує тим, що вона з 1999 року працювала в пологовому будинку № 1 м. Кропивницького на посаді лікаря акушера-гінеколога. З 2004 року додатково почала працювати в цьому ж закладі на 0,5 ставки як лікаря ультразвукової діагностики. З 2009 року, без згоди її було переведено на посаду лікаря жіночої консультації № 1 м. Кропивницького, де вона обіймала 1 ставку лікаря акушера-гінеколога та 0,5 ставки лікаря УЗД. У грудні 2019 року вона була змушена, під натиском, відмовитись від 0,5 ставки лікаря УЗД. Натомість 1 ставку лікаря акушера-гінеколога, було розділено керівництвом закладу на дві частики - 0,5 + 0,5 ставки без фрази «сумісник».
07.03.2024 року від адміністрації жіночої консультації № 1 м. Кропивницького вона отримала зразок заяви, відповідно до якого повинна була просити про зарахуваня на посаду за сумісництвом до Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» Кропивницької міської ради».
Ознайомившись зі змістом зазначеної заяви, вона відмовилась її підписувати та подала інша заяву на ім`я директора КНП «МЛШМД» КМР», в якій просила прийняти її на посаду лікаря акушера-гінеколога, як основного працівника на 1 ставку шляхом переводу з КНП «МПБ» з 12.03.2024 року. Станом на теперішній час не отримала жодної відповіді від адміністрації медичної установи на вказану заяву.
З метою з`ясування ситуації звернулась до адвоката, який направив відповідний запит до КНП «МЛШМД» КМР» з проханням повідомити, на якій посаді з яким посадовим окладом вона перебуває у трудових відносинах із медичним закладом станом на сьогодні. У відповідь на запит відповідач повідомив, що з 01.03.2024 року вона обіймає 0,5 посади лікаря акушера-гінеколога, відповідь до наказу від 27.02.2024 року № 22-ос та 0,5 посади лікаря УЗД жіночої консультації №1, відповідно до наказу 01.03.2024 № 23-вс. у Комунальному некомерційному підприємстві «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» Кропивницької міської ради», до відповіді також були долучені копії наказів.
З вищевикладеного вбачається, що її було примусово зараховано, як сумісника, до КНП «МЛШМД» КМР», без згоди, що є грубим порушення трудового законодавства та її прав як працівника.
Порушення норм трудового законодавства полягає у не ознайомленні працівника з умовами трудового договору. Водночас її було оформлено на посаду за сумісництвом у КНП «МЛШМД» КМР», тоді як вона подавала заяву про зарахування на повну ставку лікаря акушера-гінеколога. Це оформлення відбулось без її згоди, що є незаконним.
З метою з`ясування правового статусу працевлаштування нею, через адвоката, було направлено декілька адвокатських запити з проханням надати копію трудового договору, на підставі якого вона здійснює трудову діяльність. Проте жоден із запитів не було задоволено, а копію трудового договору так і не надано, що може свідчити про його відсутність або неналежне оформлення трудових відносин між нею та відповідачем.
Окремо зазначає, що ігнорування вимог адвоката щодо надання копії трудового договору порушує ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації».
У порушення зазначених вимог, відповідач не забезпечив виконання обов`язкових дій, передбачених трудовим законодавством, її не було ознайомлення з трудовим договором, копію такого договору відповідачем надано не було, хоча вимога неодноразово направлялась. Відповідачем не проведено роз`яснення її трудових прав та обов`язків, у тому числі не було надано посадову інструкцію, яка визначає функціональні обов`язки обсяг відповідальності та підзвітність, відповідачем не виконано обов`язків, передбачених ст. 29 КЗпП України.
Таке ігнорування вимог чинного трудового законодавства та відсутність фіксації ознайомлення з умовами праці, посадовими обов`язками і нормами охорони праці, свідчить не лише про неналежне оформлення трудових відносин, але й створюють реальні ризики правового статусу працівника.
Лише 30.07.2024 року, після направлення представником адвокатського запиту, їй було надано копії наказів № 22/ОС та №23/вс. Це є істотним порушення строків і процедури інформування працівників, передбаченої трудовим законодавством. Відсутність своєчасного ознайомлення з наказами унеможливила реалізацію її трудового права на перевірку правомірності умов праці, погодження посади, форми працевлаштування, розміру оплати праці, тривалості робочого часу та інших істотних умов, що свідчить про недобросовісну поведінку роботодавця та фактичне нав`язування умов праці без інформованої згоди працівника.
Крім того, у наказі № 23/вс від 01.03.2024 року зазначений розмір посадового окладу – 16 117,00 грн. + 15% шківл.+30% висл.років. Натомість у наказі від 27.02.2024 року № 22/ос така інформація відсутні.
Зазначає, що обидва накази містять недостовірний запис про нібито її ознайомлення з умовами праці, правилами внутрішнього трудового розпорядку, колективним договором, правами та обов`язками, що не відповідає дійсності. Насправді станом на теперішній час вона так і не отримала на руки від відповідача ані копію трудового договору, а ні інформацію про істотні умови праці, попри неодноразові звернення та адвокатські запити.
Протягом тривалого часу вона намагалась отримати від КНП «МЛШМД» КМР» копію трудового книжки, неодноразово звертаючись до адміністрації закладу. Лише в червні 2025 року їй вдалось отримати копію трудової книжки шляхом особистого звернення до відділу кадрів.
Ознайомившись зі змістом трудової книжки, виявила, що КНП «МЛШМД» КМР» було протиправно не внесено запис про прийняття її на роботу на 0,5 ставки як лікар УЗД згідно наказу № 23/вс від 01.03.2025 року. Відсутність такого запису є порушення ст. 48 КЗпП України, а також Інструкції № 58 «Про порядок ведення трудових книжок працівника», затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 року. Відсутність повного і належного запису в трудовій книжці позбавляє її можливості підтвердити трудовий стаж, що може мати негативні наслідки в майбутньому, зокрема щодо розрахунку пенсійного забезпечення, отримання соціальних гарантій, оплати лікарняний, підтвердження кваліфікації та досвіду. Відповідачем було допущено ще одне істотне порушення трудового законодавства, а саме неналежне ведення трудової книжки працівника.
Щодо стягнення моральної шкоди посилається на п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та зазначає, що внаслідок незаконний дій відповідача, а саме незаконним переведенням на іншу посаду (без згади працівника та з порушенням порядку), вона зазначала моральних страждань, що виразилась у відчутті несправедливості та принижені людської гідності; втрати частини заробітку, що причинило фінансову нестабільність; порушення звичного ритму життя, режиму сну, тривожності; тривале перебування в стресовому стані у зв`язку з необхідністю захисту своїх прав у судовому порядку.
Враховуючи інтенсивність та тривалість моральних страждань,, а також ступінь вини відповідача, розмір моральної шкоди оцінює у 100 000,00 грн., які просить стягнути з відповідача на свою користь і посилаючись на вказані обставини, норми чинного законодавства, просить задовольнити позов.
Ухвалою суду від 29.07.2025 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу надано термін для подання відзиву на позов, призначено судове засідання.
20.08.2025 року відповідачем подано відзив на позов, в якому відповідач просить залишити без задоволення позов позивача, через безпідставність заявлених вимог.
В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позові та заключній промові.
Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов, просила відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 .
Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно зі статтею 43 Конституції України, кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі статтею 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Кодекс законів про працю України визначає механізм захисту трудових прав працівників, що включає в себе, зокрема, право на працю, та визначає способи захисту прав працівників. При цьому Кодекс законів про працю України визначає можливість працівника оскарження наказу про його звільнення.
Вказані обставини не заперечуються позивачем у справі. Судом встановлено, що в 2009 році жіноча консультація № 1 була структурним підрозділом пологового будинку № 1. В пологовому будинку позивач ОСОБА_1 працювала на 1,0 ставку основної посади лікаря лікаря-акушера-гінеколога і 0,5 ставки лікаря з УЗД за сумісництвом, що підтверджується записом в трудовій книжці відповідно до наказу від 01.04.2004 № 42-к.
На підставі наказу головного лікаря пологового будинку № 1 від 30.03.2009 року № 69 ОСОБА_1 була переведена з пологового будинку № 1 до жіночої консультації № 1 на посаду лікаря-акушера-гінеколога (дільничного) на 1,0 ставку та на 0,5 ставки лікаря з УЗД, тобто позивач переведений в інший структурний підрозділ за тією ж спеціальністю і кваліфікацією.
Відповідно до ч.2 ст. 32 КЗпП України - не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або обладнанні у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором.
Як зазначено представником відповідача в грудні 2019 в зв`язку зі спадом обсягів наданих медичних послуг протягом 2019 року, з метою вдосконалення та раціоналізації робочих процесів в лікарні здійснюється комплекс заходів, спрямованих на приведення чисельності та структури персоналу у відповідність до потреб підприємства, забезпечення оптимальної продуктивності та ефективності роботи, які в першу чергу спрямовані на оптимізацію структури та скорочення штатних посад комунального некомерційного підприємства «Міський пологовий будинок з функціями перинатального центру ІІ рівня» Кропивницької міської ради». В закладі були проведені збори колективу разом з профспілковим комітетом і всі дільничні лікарі-акушери-гінекологи жіночої консультації № 1 за письмовими заявами (згодою) були переведені з 01.01.2020 на 0,75 посади, а лікар ОСОБА_1 на 0,5 посади лікаря-акушера-гінеколога + 0,5 посади лікаря з УЗД, про що свідчить заява ОСОБА_1 від 26.12.2019 року (а.с.78).
Тобто з 2019 року за власним бажанням, ОСОБА_1 в жіночій консультації № 1 працює на 0,5 посади лікаря-акушера-гінеколога + 0,5 посади лікаря з УЗД.
28.09.2023 року рішенням сесії Кропивницької міської ради № 1696 припиняється діяльність комунального некомерційного підприємства «Міський пологовий будинок з функціями перинатального центру ІІ рівня» Кропивницької міської ради» і жіночої консультації № 1 як структурний підрозділ, шляхом приєднання до Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» Кіровоградської міської ради» з дорученням комісії з реорганізації попередити працівників про початок процедури реорганізації з забезпеченням дотримання трудових прав і гарантій працівників у порядку й на умовах, визначених чинним законодавством, у тому числі в частині продовження трудових відносин.
На виконання вищезазначеного рішення, комісія з реорганізації відповідно до наказу від 08.11.2023 року № 114, попередила під особистий підпис працівників КНП «Міський пологовий будинок з функціями перинатального центру ІІ рівня» Кропивницької міської ради» про наступне вивільнення з займаних посад з 10.01.2024 року.
29.02.2024 року позивач ОСОБА_1 була звільнена з роботи в зв`язку з переведенням в КНП «МЛШМД`КМР» (наказ від 29.02.2024 роук № 157-ОС), що підтверджується записом в трудовій книжці.
Працівники, які не заперечували продовжувати трудові відносини (не подавали заяви про звільнення) після реорганізації, були прийняті в КНП «МЛШМД`КМР», на ті ж самі посади, які вони займали до звільнення працівників з КНП «Міський пологовий будинок з функціями перинатального центру ІІ рівня» Кропивницької міської ради» в зв`язку з тим, що змін в штатному розписі не відбулося і кількість штатних посад залишилася незмінною, що підтверджується витягами з штатного розпису (а.с. 81-82).
Як пояснила представник відповідача ОСОБА_1 не виявила бажання звільнитись і не продовжувати трудові відносини з КНП «МЛШМД`КМР», керівник закладу видав наказ про прийняття в ЖК № 1 на 0,5 посади лікаря-акушера-гінеколога за основною посадою тому, що до скорочення в 2019 році посада лікаря-акушера-гінеколога, яку займала ОСОБА_1 була основною, і на 0,5 посади лікаря з УЗД за сумісництвом (наказ від 27.02.2024 року № 22/ОС та наказ від 01.03.2024 року № 23/вс). 
З ознайомленням даних наказів ОСОБА_1 відмовилась, про що був складений акт про відмову від підпису.
Відповідно до ч.2 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. 
01.03.2024 року ОСОБА_1 приступила до роботи в ЖК № 1 на 0,5 посади лікаря-акушера-гінеколога + 0,5 посади лікаря з УЗД. 
Як зазначає позивач 12.03.2024 року вона направила до КНП «МЛШМД`КМР» заяву з проханням прийняти на посаду лікаря-акушера-гінеколога жіночої консультації № 1 як основного працівника на 1,0 ставку з 12.03.2024. 
Представник відповідача пояснила, що заява була розглянута керівництвом, але в штатному розписі жіночої консультації № 1 відсутні вакантні посади лікарів-акушер-гінекологів, щоб забезпечити прохання лікаря ОСОБА_1 . Крім того, вона б втратила можливість працювати лікарем з УЗД в ЖК №1. Також при переведенні позивача на 1,0 ставку лікаря-акушера-гінеколога, у позивача зменшилася заробітна плата і складала б 24 960 грн, а зарплата на 0,5 посади лікаря-акушера-гінеколога + 0,5 посади лікаря з УЗД складає 25 935 грн, що більше на 975 грн.
21.03.2024 року фахівець з охорони праці ОСОБА_3 разом з начальником відділу правового забезпечення Марченко І.В., провели зустріч за дорученням керівника з лікарем-акушер-гінекологом ОСОБА_1 на робочому місці в жіночій консультації №1 і пояснили їй зміст її посади, відповідно до цього склали Акт (а.с. 86). 
Лікар ОСОБА_1 цю інформацію проігнорувала, іншу заяву не написала, тому в подальшому продовжує виконувати посадові обов`язки та отримувати заробітну плату згідно наказів на зарахування. 
З огляду на хронологію подій, ОСОБА_1 була зарахована після реорганізації на 0,5 посади лікаря-акушера-гінеколога за основною посадою і на 0,5 посади лікаря з УЗД за сумісництвом раніше (01.03.2024) ніж подала заяву на зарахування на 1,0 ставку за основною посадою лікаря-акушера-гінеколога (12.03.2024).
Відповідно до статті 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.
Згідно статті 24 КЗпП України - додержання письмової форми є обов`язковим у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі. 
Представником відповідача зазначено, що при зміні статусу юридичної особи, посадові обов`язки лікаря-акушера-гінеколога і лікаря з УЗД Кожухар Н.В. не змінювались, про що свідчить підпис з ознайомлення посадових інструкцій, в яких міститься підпис позивача.
Щодо ненадання позивачу копії трудової книжки судом відмічається, що у відповідь на адвокатський запит, адміністрація КНП «МЛШМД`КМР» 04.10.2024 року надала копію трудової книжки позивача НОМЕР_1 – 6 арк (а.с. 79).
Відповідно до пункту 2.14. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджених наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 № 58, запис відомостей про роботу за сумісництвом провадиться за бажанням працівника власником або уповноваженим ним органом. 
Як зазначено представником відповідача станом на 01.08.2025 від позивача не надходило заяв з проханням внести запис до трудової книжки про роботу за сумісництвом. Твердження позивача щодо позбавлення можливості підтвердження трудового стажу є недоречним, тому що КНП «МЛШМД`КМР» щомісяця подає об`єднану звітність (персоніфікація і звіт 1-ДФ) до податкової інспекції і в подальшому передається до Пенсійного фонду щодо нарахування та сплати ЄСВ, нарахованих згідно табеля обліку робочого часу як за основною посадою працівника, так і за сумісництвом в незалежності від запису в трудовій книжці.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може грунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 74 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України).
В частині першій статті 84 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд приходить до висновку, що позивачем не доведено порушення її трудових прав, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, такі вимоги є похідними та вирішуються відповідно до задоволення основних вимог позову, а саме моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування:
-позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок. Аргументація моральної шкоди та формування доказової бази лягає на працівника, який повинен у суді довести усіма наявними та належними доказами заподіяння йому моральної шкоди;
-відповідач доводить відсутність протиправності та вини;
Позивачем не надано доказів спричинення їй моральної шкоди, в чому вона полягає, які наслідки та причинно-наслідковий зв`язок між цими наслідками та діями відповідача.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, враховуючи що у даній категорії справ позивач звільнений від сплати судового збору, суд відносить судові витрати за рахунок держави.
Керуючись ст. ст. 7, 12, 17, 18, 76, 141, 259, 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня швидкої медичної допомоги «Кропивницької міської ради» про визнання незаконним переведення на роботу без згоди працівника, зобов`язання усунути порушення трудових прав та стягнення моральної шкоди відмовити.
Судові витрати по справі віднести за рахунок держави.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення в повному обсязі виготовлене 06.04.2026 року.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , прож. АДРЕСА_1 .
Відповідач: КНП «Міська лікарня швидкої медичної допомоги «Кропивницької міської ради», м. Кропивницький, вул. Короленка, 56, код ЄДРПОУ 05493852.

Суддя Подільського 
районного суду 
міста Кропивницького Ірина Миколаївна Шевченко