П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2026 року місто Київ 
справа № 752/17400/24 провадження №22-ц/824/378/2026 

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Хасанової А.Р.,

сторони:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ТОВ «КФ.ЮА»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Підодвірним Тарасом Івановичем,

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 7 жовтня 2024 року, ухвалене у складі судді Ольшевської І.О.,-
В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року позивач звернувся до суду із позовом до ТОВ «КФ.ЮА», треті особи: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павлюк Н.В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
В обґрунтування позову посилався на те, що виконавчий напис нотаріуса вчинено на підставі оригіналу угоди, яка не була нотаріально посвідчена, що є безумовною підставою для його скасування, так як порушений порядок, встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису щодо стягнення. Крім того, позивач зазначає, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не мав повного переліку документів, які підтверджують безспірність заборгованості позивача перед відповідачем, перш за все відомостей про отримання позивачем вимоги про усунення порушень. За наведених підстав позивач просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №9732 від 22 грудня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В., щодо стягнення з боржника та вирішити питання про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 6 000 грн.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 7 жовтня 2024 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «КФ.ЮА», треті особи: Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т. В., Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павлюк Н. В.. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, залишено без задоволення.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Підодвірний Т.І. подав апеляційну скаргу, в який просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Вважає зазначене рішення таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.
Вважає, що судом безпідставно не прийнято до уваги, що позивачем були надані усі наявні у нього докази, відповідно до формулювань у ч.5 ст.177 ЦПК України, адже позивач не укладав договору з ТОВ «КФ.АЮ». Відсутність укладеного правочину з відповідачем є відсутністю факту такого укладення. Відсутність фактів та обставин не підлягає встановленню, якщо у суді іншою стороною не доведено зворотне.
Окрім того, не було враховано, що сума заборгованості не є безспірною, адже позивачем у позові зазначалось про те, що позивач не отримував повідомлення про наявність заборгованості з вимогою про усунення порушення виконання зобов'язання.
На момент вчинення виконавчого напису набрало чинності судове рішення, яким визнано незаконною та не чинною постанову КМУ № 662 від 26 листопада 2014 року, якою доповнено Перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».
Крім того, повідомив, що витрати на професійну правничу допомогу складають 2000 грн. та судовий збір 1816,80 грн., а суді першої інстанції 7211,20 грн., в тому числі витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн.
В судове засідання не з`явились сторони та їх представники, будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток - повідомлень до електронних кабінетів учасників, через підсистему "Електронний суд", та на електронну пошту, що підтверджується звітами про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду (а.с.88-90). 
За таких обставин колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явилися, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.
Оскільки рішення ухвалене за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 268 ЦПК України).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Судом установлено, що 22 грудня 2021 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. вчинено виконавчий напис нотаріуса, зареєстрований у реєстрі за номером 9732, яким запропоновано звернути стягнення з ОСОБА_1 , який є боржником за Кредитним договором № 00021049128 від 22 квітня 2021 року, укладеним ним із ТОВ «КФ.ЮА». Строк платежу за Кредитним договором № 00021049128 від 22 квітня 2021 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 22 травня 2021 року по 17 грудня 2021 року. Сума заборгованості складає 17 642,28 грн.
Вбачається, що виконавчий напис вчинено на підставі кредитного договору №00021049128 від 22.04.2021 року, який до матеріалів справи не долучений, примірник з боку відповідача до суду не наданий та клопотання про витребування доказів позивачем не заявлено.
На підставі вказаного виконавчого напису нотаріуса 13 липня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павлюком Н.В. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із їх недоведеності. Зокрема, суд зазначив, що зі змісту наданих позивачем документів до позовної заяви, неможливо встановити, що кредитний договір, на підставі якого вчинено оскаржуваний виконавчий напис, посвідчений або не посвідчений нотаріально. Також неможливо встановити факт направлення чи не направлення, отримання чи неотримання боржником письмової вимоги про усунення порушень.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.
Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.
Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.
Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, чинній на час вчинення виконавчого напису) визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).
Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.
Відповідно до п. 3.5. пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій.
Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно» (крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього Переліку (щодо стягнення за іпотечними договорами)), для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та не чинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин: 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення.
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року.
Розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» у Переліку № 1172 виключено на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 480 від 19 квітня 2022 року.
Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.
Як убачається з матеріалів справи в матеріалах справи відсутній кредитний договір, сторона відповідача не довела, що стороною було надано на вчинення виконавчого напису нотаріально посвідчений кредитний договір.
У матеріалах справи відсутній доказ, який би підтверджував факт укладення нотаріально посвідченого кредитного договору № 00021049128 від 24 квітня 2021 року, який був наданий кредитором нотаріусу для вчинення виконавчого напису.
Відповідач зазначені обставини суду не довів.
Таким чином, наявні підстави вважати, що всупереч пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів від 29 червня 1999 року № 1172 нотаріусу для вчинення виконавчого напису не був наданий оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів).
Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про залишення без задоволення позовних вимог  ОСОБА_1 .
Інші доводи апелянта щодо відсутності спору відносно заборгованості  ОСОБА_1  перед кредитором, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки за відсутності факту подання для вчинення виконавчого напису оригіналу нотаріально посвідченого договору (договорів), наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.
Щодо доводів апеляційної скарги в частині стягнення з ТОВ «КФ.ЮА» витрат  ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу.
Звертаючись з позовом, стороною позивача було заявлено про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн.
На підтвердження витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції позивачем надано копію договору про надання правової допомоги від 17 липня 2024 року, укладений між адвокатом Підодвірним Т.І. та  ОСОБА_1 (а.с. 15-18), ордер на надання правничої допомоги серії АЕ № 1303454 (а.с. 20), також до позовної заяви надано акт виконаних робіт в суді першої інстанції від 19 липня 2024 року /а.с. 19/.
В акті зазначено, що адвокатом надано усну консультацію, тривалість усної консультації 1 година, вартість однієї години 1000 грн.; проведено аналіз судової практики, тривалість 2 години, вартість однієї години 1000 грн., загалом 2000 грн., підготовлено позовну заяву, тривалість підготовки документу склала 5 годин, вартість однієї години 600 грн., а загалом 3000 грн.
Крім того, в апеляційній скарзі апелянт зазначає, що витрати позивача на професійну правничу допомогу, пов'язані з розглядом справи апеляційним судом, складають 2000 грн. В акті виконаних робіт по договору про надання правової допомоги від 17 липня 2024 року, від 21 жовтня 2024 року зазначено, що виконавцем замовнику надано усну консультацію, тривалість 2 години, загальна вартість 1000 грн. виконавцем підготовлено апеляційну скаргу, тривалість підготовки 2 години, вартість 1 години 500 грн, а загалом 1000 грн.
За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18).
Оскільки стороною відповідача не подано заперечення/клопотання на заяву позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд з власної ініціативи не може зменшити суму судових витрат на професійну правничу допомогу.
При визначенні розміру витрат на правову допомогу апеляційний суд враховує складність справи, обсяг наданих адвокатами послуг і виконаних ним робіт, принципи співмірності та розумності, виходячи з конкретних обставин справи.
З урахуванням складності справи та виконаних адвокатом робіт апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача ТОВ «КФ.ЮА» на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути 2 000 грн витрат на професійну правничу допомогу в апеляційній інстанції та стягнути 6 000 грн витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції. 
Також, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 судом задоволені повністю, витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 1211,20 грн. та апеляційної скарги в сумі 1816,80 грн. підлягають стягненню на користь позивача з відповідача ТОВ «КФ.ЮА».
Керуючись ст. ст. 141, 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Підодвірним Тарасом Івановичем, задовольнити.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 7 жовтня 2024 року скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.
Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 9732, вчинений року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. від 22 грудня 2021 року.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» на користь ОСОБА_1 судові витрати в загальному розмірі 11028 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна 

Судді: Л.Д. Поливач 

А.М. Стрижеус