Справа № 157/830/25
Провадження №2/157/62/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року	місто Камінь-Каширський	

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:
головуючого – судді Антонюк О.В.,
з участю секретаря судового засідання – Солошик Д.В., 
представника позивачки – адвоката Полуніної К.А.,
відповідача – ОСОБА_1 ,
представника Служби у справах дітей – Буца О.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,
встановив:
ОСОБА_2 звернулася через систему «Електронний суд» у суд з позовом. надіславши позовну заяву, що підписана її представником - адвокатом Полуніною К.А., повноваження якої підтверджуються ордером серії СА № 1120303 від 07.05.2025, до ОСОБА_1 , Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації, у якому просить позбавити батьківських прав ОСОБА_1 щодо неповнолітньої дочки ОСОБА_3 . В обґрунтування вимог зазначає, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 07.05.2025 було укладено шлюб. Від шлюбу у сторін є спільна дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується. З червня 2011 року позивачка припинила шлюбні відносини з відповідачем. 25.05.2012 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва у справі №2-3727/12. 07.09.2012 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва у справі №2-6619/12 з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 всіх видів доходів щомісячно. 07.02.2019 на примусове виконання рішення суду було видано виконавчий лист від №2-6619/12, який в подальшому було пред`явлено до виконання. 11.03.2019 було відкрито виконавче провадження № 58540551. Станом на 06.11.2023 заборгованість становила 281477,38 грн, яка на момент подання позову відповідачем не погашена. Дочка разом з матір`ю (позивачем по справі) з червня 2011 року проживають весь час разом. Виключно мати дбає про життя дочки. Батько не спілкується з дитиною, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не цікавиться її навчанням, підготовкою до самостійного життя, її здоров`ям, не приїздить до неї, таким чином не приймає участі в її вихованні взагалі. Вихованням та утриманням дочки займається мати. Також відповідач ніякої матеріальної допомоги на її утримання не надавав і не надає по сьогоднішній день, у зв`язку з чим виникла велика заборгованість по сплаті аліментів. Так як ОСОБА_1 не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не цікавиться навчанням, підготовкою до самостійного життя, її здоров`ям, не приїздить до дочки, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, матеріально не підтримує, тому зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як свідоме та умисне ухилення від виховання дитини та як свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками, у зв`язку з чим в даному випадку, з урахуванням всіх фактичних обставин справи, доцільним та необхідним є застосування такого крайнього заходу впливу до відповідача як позбавлення його батьківських прав, та у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, де буде забезпечено належні умови для зростання та розвитку дитини. Матір`ю буде і надалі забезпечено її розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, де буде забезпечено належні умови для зростання та розвитку дитини. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з положеннями ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батька від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на нього відповідальності, встановленої законом. Як передбачено положеннями ст. 164 СК України, батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку батька. Згідно з п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; не забезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьків / одного з батьків батьківських прав (постанова Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 203/3505/19 (провадження № 61-14351св21). Верховним Судом за аналогічною справою №332/1203/22 від 14.02.2024 винесено постанову, в якій зазначено, що позбавлення батьківських прав особи повинно застосовуватися з урахуванням всіх обставин справи, включаючи, у першу чергу, якнайкращі інтереси дитини, думку сторін, їх ставлення до дитини, її розвитку та виховання. Таким чином, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, свідомого нехтування своїми обов`язками. ОСОБА_1 з 2012 року ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не проявляє ніякого інтересу до дитини, взагалі не приймає участі в вихованні дочки, тому позивачка вважає за необхідне звернутися до суду для застосування крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав батька. 
Ухвалою судді від 08 травня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та у справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 08 червня 2025 року визначено процесуальний статус Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
У письмових поясненнях на позовну заяву від 24 червня 2025 року та 16 липня 2025 року представник Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації Федорова Л.П. зазначає, що з метою надання до суду письмового висновку органу опіки та піклування, відповідно до статті 19 Сімейного кодексу України у встановленому законом порядку Службою проводиться відповідна робота. Службою 05.06.2025 за вих. № 106/458-1569 направлено запит до Відділу «Служба у справах дітей Камінь-Каширської міської ради» з проханням провести бесіду, відібрати письмове пояснення та обстежити умови проживання ОСОБА_1 . Службою 07.07.2025 за вх. № 106/58/1807 отримано відповідь Відділу «Служба у справах дітей Камінь-Каширської міської ради», що ОСОБА_1 не проживає за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 вже тривалий час. У телефонній розмові з працівниками відділу «Служби у справах дітей» ОСОБА_1 повідомив, що він вже більше 10 років проживає в місті Києві, сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заборгованість зі сплати аліментів у нього відсутня. У наданих письмових поясненнях від 23.06.2025 ОСОБА_1 категорично проти позбавлення його батьківських прав відносно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_2 повідомила спеціалісту Служби, що разом з неповнолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , а фактично проживають в АДРЕСА_3 . Відповідно до Порядку провадження органами опіки і піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866, працівники служби у справах дітей уповноважені вчиняти дії за місцем проживання (перебування) дитини. Службою 24.06.2025 направлено лист до Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації з проханням здійснити обстеження умов проживання неповнолітньої, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_3 . Відповіді від Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації на адресу Служби не надходило. Після отримання відповіді та обстеження умов проживання дитини питання доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , буде винесено на розгляд комісії з питань захисту прав дитини Подільської районної у місті Києві державної адміністрації.
У письмових поясненнях від 19 серпня 2025 року представник Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації Федорова Л.П. зазначає, що спеціалістами Служби обстежено умови проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 та складено відповідний акт від 24.07.2025. Для проживання ОСОБА_4 матір`ю не створені належні умови, а саме: відсутні кухонні меблі, побутова техніка, ліжко, шафа та інші речі повсякденного вжитку. ОСОБА_2 разом з дочкою планує переїзд за вищезазначеною адресою у жовтні 2025 року. Зі слів матері, на даний час вона з неповнолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає в АДРЕСА_3 . Статтею 19 Сімейного кодексу України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно пункту 72 «Порядку провадження органами опіки і піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 працівник служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини проводить бесіду з батьками та відвідує дитину за місцем проживання, про що складає акт обстеження умов проживання за формою згідно з додатком 9, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи для забезпечення проведення оцінки потреб сім`ї з метою встановлення спроможності матері, батька виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею. Статтею 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Виходячи з вищенаведеного, Служба безпідставно залучена по справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог.
У заяві від 17.11.2025 представник Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації Федорова Л.П. зазначає, що з метою надання до суду письмового висновку органу опіки та піклування, відповідно до статті 19 Сімейного кодексу України у встановленому законом порядку Службою проводиться відповідна робота. 05.11.2025 спеціалістами Служби було здійснено телефонний дзвінок до ОСОБА_2 з метою домовленості про виїзд на обстеження умов проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , який запланований на 06.11.2025. ОСОБА_2 повідомила, що наразі обстеження не можливе, оскільки ще не завезена побутова техніка до вказаної вище квартири. Завезення побутової техніки планується на 08.11.2025 – 09.11.2025. Дана відмова ОСОБА_2 в допуску спеціалістів Служби до обстеження умов проживання дитини, стала причиною не включення до порядку денного засідання Комісії з питань захисту прав дитини Подільської районної в місті Києві державної адміністрації 12.11.2025 та прийняття відповідного рішення органом опіки та піклування – Подільською районною в місті Києві державною адміністрацією. Така поведінка ОСОБА_2 призводить до затягування прийняття органом опіки та піклування рішення в межах строків встановлених законодавством України та судом. Обстеження умов проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за вище зазначеною адресою буде включено до плану обстеження Служби на грудень 2025. Після обстеження спеціалістами Служби умов проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , питання доцільності/не доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 буде включено до порядку денного Комісії для прийняття відповідного рішення.
Ухвалою суду від 18 лютого 2026 року підготовче засідання у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.
Позивачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Полуніна К.А. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з викладених у позовній заяві підстав. 
Позивачка ОСОБА_2 , крім того, у судовому засіданні пояснила, що відповідач припинив спілкування з дочкою ОСОБА_4 , коли останній було 11 років. Коли дочка ще була зовсім маленька, то їздила у м. Камінь-Каширський до діда та баби, а згодом останні її більше не запрошували та не телефонували. Коли сину відповідача від іншого шлюбу був один рік, то дочка розплакалася та на її запитання щодо такого стану, дитина пояснила, що батько розповідає лише про свого сина. Банківська карта, на яку надходять аліменти, знаходиться у дочки, наразі кошти надходять щомісячно. Фотокартки з зображенням дочки у дитинстві є як у неї, так і у відповідача. Позов про позбавлення батьківських прав фактично був ініційований дочкою, оскільки відповідач під час зустрічі у ЦНАП, де вони домовилися зустрітися з метою реєстрації місця проживання дочки, з останньою не спілкувався, а надав лише згоду на реєстрацію місця проживання. Після цих подій дочка заявила, що з батьком спілкуватися не хоче, саме така позиція дитини. 
Представник позивачки ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що між сторонами було укладено шлюб, а ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилася дочка ОСОБА_4 , шлюбні відносини припинено з червня 2011 року, шлюб розірвано у 2012 році, після чого позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача на користь їхньої дочки та згідно з рішенням суду ухвалено стягувати аліменти на користь ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частки всіх видів доходів відповідача щомісячно. Зв`язок між дочкою ОСОБА_6 та її батьком повністю втратився, останній перестав приймати участь у житті дитини, проявляти інтерес до життя дочки, допомагати як батько. Згідно з наданою на запит адвоката відповіддю Подільського відділу ДВС у місті Києві Київського міжрегіонального управління від 09.12.2025 року загальний розмір заборгованості відповідача станом на 01.12.2025 становить 131 948 грн. Всі голослівні заяви відповідача про введення суду в обману щодо наявності заборгованості по аліментах є безпідставними, відповідь про наявність боргу надає державний виконавець, а відповідач теж може надати докази і спростувати ці обставини. Докази про те, що цей борг сплачено, у матеріалах справи відсутні. Позивачка також зверталася до суду з позовом про зміну розміру аліментів, у зв`язку з чим було здійснено запити у податкову службу, пенсійний фонд, та встановлено, що відповідач є військовослужбовцем, тобто останній приховував свої доходи, і державному виконавцю було передано документи на перерахування розміру аліментів, які підлягають стягненню на утримання дитини. Однією з підстав для позбавлення відповідача ОСОБА_1 батьківських прав є те, що останній не сплачує аліменти і не допомагає дитині у матеріальному плані, тобто є заборгованість по аліментах. Заборгованість систематична, сума велика і на теперішній час борг не погашено. Взагалі відповідач не приймає участі у житті дочки, про останню не цікавиться: де дочка проживає, як проживає та як навчається. У постанові Верховного Суду від 02.07.2025 у справі № 490/3580/21 зазначається, що позбавлення батьківських прав є обґрунтованим за умови встановлення свідомої та винної поведінки батьків в ухиленні від виконання обов`язків, що призвело до повного розриву сімейних зв`язків з дитиною; формальне заперечення проти позову без реальних дій щодо налагодження стосунків з дітьми не є підставою для збереження батьківських прав. Тобто, у нашому випадку, відповідач повністю втратив зв`язок з дитиною, не підтримує з дочкою будь-яких зв`язків, не цікавиться її життям. А тому є підстави застосувати зазначений висновок Верховного Суду у цій справі, і це вже свідчить про наявність другої підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. З висновком органу опіки та піклування вона не погоджується, на засіданні комісії органу з прав дитини була присутня позивачка, дитина ОСОБА_4 , а батько не з`явився, лише надав письмові пояснення. Також була заслухана думка дитини, де остання повідомила, що підтримує позбавлення її батька батьківських прав. Відомо, що у відповідача є ще одна дитина, якою він повністю піклується, тобто він розставив пріоритети, що не є правильним відповідно до норм моралі та законодавства України. Тобто, орган опіки та піклування знехтував правами дитини щодо позбавлення відповідача батьківських прав і прийняв позицію батька. Відповідач не намагається налагодити будь-яких зв`язків з дитиною, тому зазначена правова позиція Верховного Суду має бути застосована у цій справі.
Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав і просив у позові відмовити, пояснив, що аліменти сплачував особисто через Головпоштамт. А коли почалися військові дії на території України, то брав участь у бойових діях та не знав чи йому виплачуються кошти та де є бухгалтерія, яка їх нараховує, і не мав можливості саме через участь у бойових діях цим займатися. Аліменти сплачував у розмірі 1/4 частки від усіх своїх доходів. Він неодноразово звертався до ВДВС з метою з`ясування розміру аліментів та питання щодо їх сплати. Заборгованості по аліментах немає. Позов щодо збільшення розміру аліментів був залишений судом без розгляду. Після розірвання шлюбу з позивачкою спілкування між ним та дочкою було нормальне, дочка ОСОБА_4 приїжджала до його батьків, та, як підтвердила позивачка у судовому засіданні, до 11-річного віку з ним спілкувалася. З моменту ж, коли у нього народився син в іншому шлюбі, у позивачки з`явилися питання щодо організації його особистого життя та остання дзвонила його матері і повідомляла, що вона має іншого внука, а про ОСОБА_4 може забути. Він неодноразово пробував вийти на контакт з дочкою, але йому чинилися перешкоди, питання було поставлено так, що за зустрічі з дочкою необхідно платити кошти. Після 2018 року зустрічі з дочкою були, вимагали перерахувати гроші щоб зустрітися з дитиною і він платив. У 2024 році на день народження дочки він надіслав їй кошти, дочка відреагувала на це тим, що словесно його образила. Дочка після закінчення школи заперечила щоб він йшов на випускний, лише було висунуто вимогу щодо проведення пов`язаних з цим оплат. На його звернення до позивачки з приводу такої поведінки дочки, йому було повідомлено, що як виховав, так і має. Про своє бажання бути у дочки на випускному, позивачка лише зазначила, що є рахунки на оплату і щоб він перерахував кошти. Також за допомогою своїх колег він організував логістику дочки до школи під час навчання, враховуючи специфіку проживання дочки з позивачкою, яка проживала у структурі режимного об`єкту. Матеріально він дитину також забезпечує, і якби була заборгованість по аліментах, то його рахунки були б арештовані. Через три місяці дочка досягне повноліття і він не розуміє для чого саме зараз ставити питання про позбавлення його батьківських прав. Він має пільги як учасник бойових дій та дочка також може ними користуватися, і він це їй пропонував, у тому числі і роз`яснював право на пільги при вступі до начальних закладів, у зв`язку з чим надавав позивачці копію посвідчення учасника бойових дій, проте цим дочка не бажає користуватися, а питання поставлено лише так, щоб він надав кошти. Дочку він бачив у минулому році, коли вони зустрічалися і він підписував документи, згідно з якими не заперечував щодо реєстрації місця проживання дитини. Він телефонував і писав через месенджери дочці, однак вона з ним спілкуватися не хоче. Він пропонував позивачці організувати дочці поїздку у санаторій як дитині учасника бойових дій, однак позивачка заявила, що їй потрібні лише кошти. На його звернення до Подільського відділу ДВС у м. Києві з заявою про надання йому довідки щодо сплати аліментів, відповіді так і не було надано. На засіданні комісії органу з прав дитини він не з`явився, оскільки перебував на лікуванні, адже є особою з інвалідністю 3 групи, хворіє, однак надіслав свої письмові пояснення. На зауваження працівника Служби у справах дітей після засідання комісії 26.11.2025 щодо необхідності налагодження зв`язку з дитиною, він неодноразово телефонував своїй дочці, проте остання не відповідала на дзвінки, а через декілька днів йому подзвонила позивачка і запитала навіщо він це робить і вимагала не травмувати дитину. Разом з тим, зв`язок з дитиною є і він продовжується, і це питання не адвоката, а батька і дочки. До моменту звернення позивачки з позовом про позбавлення батьківських прав питань щодо заборгованості по сплаті аліментів не виникало, а лише почалися судові засідання, почалися у цьому питанні маніпуляції.
Представник Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації Дробот О.В. у судовому засіданні пояснила, що не підтримує позов, орган опіки та піклування надав висновок про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо дочки ОСОБА_4 у зв`язку з недостатністю для цього підстав. На комісії з питань захисту прав дитини 26.11.2025 було заслухано питання щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав і одноголосно члени комісії проголосували за недоцільність цього, оскільки не доведена системна винна поведінка відповідача і неможливість виправити поведінку батька у кращу сторону.
Заслухавши пояснення позивачки та її представника, відповідача, представника органу опіки та піклування, думку дитини, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що в позові належить відмовити, зважаючи на таке.
Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.
Частинами 1, 3 ст. 151 СК України встановлено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.
Згідно з частинами 1-2 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (частини 1, 4 ст. 155 СК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.
Підстави позбавлення батьківських прав визначені статтею 164 СК України.
Відповідно до частин 1, 3, 4 цієї статті мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. 
Суд встановив, що сторони перебували з 13 жовтня 2007 року у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25 травня 2012 року розірвано.
Від цього шлюбу у сторін є дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З відповідача стягуються аліменти на утримання дочки згідно з рішенням суду на підставі виданого Дарницьким районним судом м. Києва виконавчого листа від 07.02.2019 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 червня 2012 року до досягнення дитиною повноліття.
Неповнолітня дитина ОСОБА_3 проживає з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 .
Під час розгляду справи було також встановлено, що на момент звернення позивачки з позовом до суду про позбавлення батьківських прав нею не були створені належні умови для проживання дочки, а саме згідно з повідомленням Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації від 19 серпня 2025 року за адресою: АДРЕСА_2 , були відсутні кухонні меблі, побутова техніка, ліжко, шафа та інші речі повсякденного вжитку, а позивачка з дочкою фактично проживала за адресою: АДРЕСА_3 , та у жовтні 2025 року планувала переїхати проживати з дочкою за адресою: АДРЕСА_2 .
Разом з тим, згідно з актом обстеження умов проживання від 20.11.2025, під час обстеження вже 20.11.2025 умов проживання дитини ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2 , було встановлено, що службове житло мати отримала по ордеру, у квартирі зроблено ремонт, санітарно-гігієнічні умови відповідають нормам, є побутова техніка, для Ангеліни облаштована окрема кімната з двоспальним ліжком для сну, є шафа, дитина забезпечена одягом та взуттям відповідно до віку та сезону.
З висновку органу опіки та піклування Подільської районної у місті Києві державної адміністрації від 12 грудня 2025 року № 106-13265 вбачається, що у зв`язку з наданням представником позивачки – адвокатом Полінуною К.А. суду доказів, а саме чеків про придбання меблів для квартири та переїзд у зазначену квартиру за адресою АДРЕСА_2 , спеціалістами Служби повторно було обстежено умови проживання неповнолітньої ОСОБА_4 та встановлено, що з жовтня 2025 року дитина проживає з матір`ю в однокімнатній квартирі, у якій зроблено ремонт, квартира облаштована побутовою технікою частково, зокрема на кухні не встановлена варильна поверхня, є мікрохвильова піч, холодильник, електрочайник і пароварка, санітарно-гігієнічні умови відповідають нормам, дитина має окремо місце для сну та відпочинку, забезпечена одягом та взуттям. Відповідно до довідки-розрахунку від 22.11.2023 № 58540551/15, виданої Подільським відділом ДВС у м. Києві заборгованість по аліментах за період з 06.03.2019 по 06.11.2023 становила 281 477 грн. 38 коп. Згідно з поясненнями від 23.06.2025 ОСОБА_1 категорично проти позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_3 ; аліменти на утримання дочки виплачує вчасно; заборгованість станом на 23.06.2025 відсутня. 
Також у висновку зазначається, що докази щодо вчинення перешкод ОСОБА_2 у спілкування з неповнолітньою дочкою та звернення ОСОБА_1 до відповідних органів щодо усунення перешкод у спілкуванні з неповнолітньою ОСОБА_4 у матеріалах справи відсутні. На засідання Комісії з питань захисту прав дитини 26.11.2025 були запрошені ОСОБА_2 з неповнолітньою дочкою ОСОБА_3 , також запрошено ОСОБА_1 . Останній на засідання Комісії 26.11.2025 не з`явився, 25.11.2025 на електронну скриньку Служби надіслав лист з проханням розглянути питання доцільності/недоцільності позбавлення його батьківських прав за його відсутності, а також довідку про відрахування із заробітної плати, що видана ТОВ «ІТ-СПЕЦСЕРВІС» від 06.11.2025 № СС00-000002, на виплату аліментів за період з лютого 2020 року по жовтень 2025 року. ОСОБА_1 надав до Служби докази про перебування його в лавах Збройних Сил України, а саме копію військового квитка, копію довідки до акта МСЕК від 05.06.2024 про встановлення третьої групи інвалідності (дата чергового переогляду 03.06.2026), копію посвідчення учасника бойових дій. У листі, надісланому 25.11.2025 на електронну скриньку Служби, ОСОБА_1 зауважив, що Шевченківським районним судом м. Києва 03.06.2024 було відкрито провадження у справі про збільшення розміру аліментів, яке було залишено без розгляду ухвалою суду від 07.11.2024 за заявою представника позивачки – адвоката Полуніної К.А., у ході розгляду ним було надано документи про відсутність заборгованості, з якими адвокат та позивачка були ознайомлені, а тому позовна заява про позбавлення батьківських прав подана із завідомо неправдивими даними і є нікчемною з самого початку. 26.11.2025 на засіданні Комісії ОСОБА_2 повідомила, що батько спілкувався з дочкою до 11 років, а потім припинив спілкування та не цікавиться життям дитини. За весь вказаний період не проявляв інтересу до дочки, мав системну заборгованість зі сплати аліментів, яка підтверджується довідками. ОСОБА_2 зазначила, що підтримує свої позовні вимоги у повному обсязі, так як позбавлення батьківських прав призведе до вирішення питань, які стосуються дитини, без згоди батька, бо щоразу, коли була потрібна згода ОСОБА_1 , то виникали складнощі щодо виїзду дитини за кордон, перереєстрації місця проживання дитини тощо. На запитання секретаря Комісії Дробот О.М, чи вирішувалися зазначені питання щодо дитини за згодою батька, ОСОБА_2 надавала стверджувальну відповідь. 26.11.2025 на засіданні Комісії було заслухано думку дитини. Неповнолітня ОСОБА_4 надала пояснення, що батько з нею не спілкується останні п`ять років, участі у її вихованні не бере, психоемоційного зв`язку у неї на сьогоднішній день з ним немає. Також дитина повідомила, що контактні номери батька у неї є, але проявляти ініціативу до спілкування повинен тато, а не вона. Зазначила, що останній раз спілкувалася з татом, коли їй виповнилося 16 років, і що ОСОБА_1 самостійно припинив з нею спілкуватися. Про перебування батька в лавах Збройних Сил України знала, але з огляду на відсутність тісного спілкування іншою інформацією про його життя не володіє. Дитина зауважила, що на сьогоднішній день навчається у двох вищих навчальних закладах на платній основі, всі витрати за навчання несе мама самостійно, уточнивши вартість навчання близько 80 000 грн за півроку. ОСОБА_4 зазначила, що у неї є образа на батька, що він їй не приділяє достатньо уваги та не утримує в потрібних межах. Неповнолітня ОСОБА_4 підтримала позовні вимоги матері щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно неї. Проаналізувавши матеріали справи, Комісією встановлено відсутність доказів злісного ухилення ОСОБА_1 від виконання батьківських обов`язків та неможливості зміни батька у кращу сторону.
Крім того, відповідно до зазначеного висновку, орган опіки та піклування вирішив вважати за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно неповнолітньої ОСОБА_3 у зв`язку з недостатністю підстав та попередити ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків шляхом налагодження психоемоційного зв`язку з неповнолітньою ОСОБА_3 .
Як на підстави для позбавлення відповідача ОСОБА_1 батьківських прав щодо його неповнолітньої дочки ОСОБА_3 позивачка та її представник посилаються на наявність заборгованості по аліментах та на не участь відповідача у виховані та розвитку дитини, втрати психоемоційного, сімейного зв`язку дитини з батьком.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
Як зазначається у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Цей захід є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох із урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і при наявності вини у діях батьків.
При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.
Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.
Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.
Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19).
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача (постанова Верховного Суду від 29 травня 2020 року у справі № 739/2159/18).
З 2019 року (тобто з моменту досягнення дитиною 11-річного віку, на який посилається позивачка як на момент припинення спілкування батька з дитиною) до травня 2025 року (звернення з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав) ніяких звернень до органу опіки та піклування не було. Відповідач не притягався до відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків.
Крім того, позивачкою не надано доказів про те, що до звернення з цим позовом відносно відповідача застосовувалися попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дочки, або що на орган опіки та піклування покладався обов`язок здійснювати контроль за виконанням батьком батьківських обов`язків.
Позивачка не зазначила виняткових причин, які спонукали її за рік до досягнення дитиною повноліття звернутися до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав та яким чином позбавлення батьківських прав сприятиме якнайкращим інтересам дитини.
З письмової заяви відповідача та його пояснень у судовому засіданні вбачається, що він сплачує аліменти на утримання дочки та має бажання спілкуватися з дочкою, брати участь у її виховані, телефонував дочці, проте остання з ним спілкуватися не бажає.
Факт сплати аліментів на утримання дочки у судовому засіданні позивачка не заперечила, пояснивши, зокрема, що карта, на яку надходять кошти знаходиться у дочки, аліменти на теперішній час відповідач сплачує, однак є попередня заборгованість по аліментах.
Не спростовано позивачкою і ту обставину, що відповідач вживає заходів щодо спілкування з дитиною. ОСОБА_2 у судовому засіданні визнала ту обставину, що відповідач намагався спілкуватися з дитиною на день народження, однак остання не захотіла цього, також відповідач цікавився питаннями щодо випускного дитини у зв`язку з закінченням школи та прагнув взяти у цьому участь, однак дочка теж не захотіла.
У судовому засіданні була заслухана думка дитини ОСОБА_3 , яка пояснила, що наполягає на позбавленні батьківських прав ОСОБА_1 . Приблизно з 2019 року батько не підтримує з нею стосунків, а коли вони зустрілися в її 17 років у ЦНАП для отримання згоди батька на реєстрацію її місця проживання, то вона не відчула від батька тепла. Починаючи з її 11-річного віку батько їй не телефонував, а подзвонив їй лише у 16 років. З 2018 року вона до діда та баби (батьків відповідача) їздити у гості не захотіла, це була її ініціатива. Вважає, що батько сам перестав з нею спілкуватися. Їй не потрібні пільги, на які вона має право як дитина учасника бойових дій, і своє рішення про позбавлення відповідача батьківських прав вона не змінить. 
Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати інтересам дитини (стаття 12 Конвенції про права дитини, стаття 171 СК України, стаття 14 Закону України «Про охорону дитинства»).
Таким чином, небажання дитини спілкуватися з батьком, особливо за наявності неприязних відносин між батьками, що має місце у даному випадку, не є самостійною підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.
Згідно з правовою позицією, наведеною у постанові ВС у справі № 705/3040/18 від 13.07.2022, озвучена думка дитини не може бути єдиною підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки вона не завжди може відповідати її інтересам. 
Небажання дитини спілкуватися з батьком і відсутність прихильності до нього не можуть бути покладені в основу судового рішення, враховуючи, зокрема, факт постійного проживання дитини з матір`ю, яка має неприязні відносини із батьком, що негативно впливає на сприйняття дитиною його особи. 
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, які позивачкою та її представником не доведені.
У матеріалах справи відсутні докази щодо умисного, свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками та не доведено лише його винну поведінку щодо ухилення від участі у вихованні дочки, в забезпеченні її фізичного та духовного розвитку.
За таких обставин, обґрунтованим є висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав.
З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що підстави для застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав відсутні та в інтересах дитини буде збереження її зв`язків з обома батьками.
Разом з тим, з огляду на невжиття відповідачем достатніх активних дій щодо спілкування з дитиною та участі у її вихованні, що останнім не спростовано жодними доказами, суд дійшов висновку, що його належить попередити про необхідність змінити ставлення до виховання своєї дочки ОСОБА_3 , а на Службу у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації покласти контроль за виконанням ОСОБА_1 батьківських обов`язків щодо його дочки.
В той же час, неактивність або певна бездіяльність відповідача як батька з урахуванням вищенаведених фактичних обставин справи є недостатньою підставою для того, щоб дійти висновку про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав.
Відсутність емоційного зв`язку між членами родини, що може бути результатом відсутності сталого спілкування чи різних світоглядів, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав.
Подібні висновки наведено у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, провадження № 61-3462св20.
Позбавлення батьківських прав відповідача, який не відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а навпаки бажає спілкуватись з дочкою, не втратив інтересу до дитини, не відповідатиме інтересам неповнолітньої ОСОБА_3 .
Верховний Суд наголошував, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки в рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанови Верховного Суду від 01 серпня 2024 року в справі № 366/52/21, від 07 березня 2024 року в справі № 947/7448/22, від 22 листопада 2023 року в справі № 320/4384/18, від 06 жовтня 2021 року в справі № 320/5094/19).
Необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23).
Щодо питання заборгованості по аліментах у матеріалах справи наявні такі докази як розрахунок заборгованості Подільського Відділу ДВС від 22.11.2023, згідно з яким заборгованість станом на 06.11.2023 складає 281 477 грн 38 коп, а також розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, згідно з яким загальний розмір заборгованості станом на 01.12.2025 становить 131 948 грн 63 коп та розрахунок заборгованості зі сплати аліментів цього відділу ДВС, відповідно до якого загальний розмір заборгованості станом на 01.01.2026 становить 108 010 грн 63 коп.
В обґрунтування своїх доводів про відсутність заборгованості по аліментах відповідач посилається на постанову державного виконавця від 04.07.2024 про зняття арешту з його рахунків, якою встановлено, як зазначено у цій постанові, що заборгованість по сплаті аліментів відсутня, а також посилається на довідки з місця роботи, відповідно до яких мали місце відрахування з його заробітної плати.
В той же час розрахунок заборгованості зі сплати аліментів , відповідно до якого загальний розмір заборгованості станом на 01.01.2026 становить 108 010 грн 63 коп відповідачем не спростовано належними доказами. 
Цей розрахунок заборгованості відповідачем у судовому порядку не оскаржено, зокрема, шляхом подання скарги на дії державного виконавця.
Разом з тим, посилання позивачки та її представника на наявність заборгованості по аліментах не є підставою для позбавлення особи батьківських прав. Зазначена правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17, провадження № 61-2175св20.
Щодо посилання представника позивачки на судову практику, наведену у постанові Верховного Суду від 02.07.2025 у справі № 490/3580/21, то вона є нерелевантною до правовідносин, які склалися у цій справі. З тексту зазначеної постанови Верховного Суду вбачається, що у ній висловлена позиція, яка стосується інших фактичних обставин справи, зокрема у зазначеній справі відповідач був оголошений у розшук у зв`язку з невиконанням рішення суду про сплату аліментів на утримання дітей, діти перебували на повному утриманні матері, після того, як орган опіки та піклування роз`яснив йому порядок участі у вихованні дітей та попередив про відповідальність за невиконання батьківських обов`язків відповідач своєї поведінки не змінив, він повністю припинив спілкування з дітьми, коли ж вони намагалися вийти на зв`язок з ним, відповідач сказав вирішувати їх нагальні питання самостійно, а потім заблокував зв`язок з ними, натомість відповідач у даній справі сплачує аліменти на утримання дочки, має бажання брати участь у її вихованні та з нею спілкуватися, а дочка, у свою чергу, наразі спілкуватися не хоче.
У разі небажання відповідача змінити своє ставлення до виховання дитини, позивачка не позбавлена права повторно звернутися до суду із аналогічним позовом.
Оскільки у позові відмовлено повністю, тому судові витрати відшкодуванню позивачці не підлягають.
Керуючись ст. 10-12, 77-81, 89, 141, 264, 265, 352, 354 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
У позові ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП – НОМЕР_1 ), до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації (місце знаходження: вул. Борисоглібська, 14, м. Київ, код ЄДРПОУ 37393756), про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав щодо його дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відмовити.
Попередити ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виховання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Покласти на Службу у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації контроль за виконанням ОСОБА_1 батьківських обов`язків щодо його дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за вебадресою сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет: https://km.vl.court.gov.ua/sud0304/gromadyanam/csz/. 

Дата складення повного тексту рішення – 13 квітня 2026 року. 

Головуючий: 	  	О.В. Антонюк