ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/6553/25
18 березня 2026 року	м.Тернопіль	
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30 червня 2025 року позивач (через свого представника) звернувся до пенсійного органу із зверненням щодо перерахунку пенсії (встановлення надбавки до пенсії відповідно до статті 6 Закону України “Про пенсії за особливі заслуги перед Україною” у зв`язку із смертю особи, яка мала право на пенсію за особливі заслуги).
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №4522-4577/К-02/8-1900/25 від 14.07.2025 повідомлено позивача про відсутність підстав для перерахунку пенсії (встановлення надбавки до пенсії відповідно до статті 6 Закону України “Про пенсії за особливі заслуги перед Україною” у зв`язку із смертю особи, яка мала право на пенсію за особливі заслуги).
Дане рішення відповідачв мотивовано тим, що в матеріалах пенсійної справи відсутні відомості про настання інвалідності до досягнення 18-ти років ОСОБА_1 .
Позивач вважає, рішення відповідача протиправним та просив скасувати його.
Ухвалою суду від 20.11.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Даною ухвалою встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов через систему "Електронний суд" із відповідними письмовими доказами 28.11.2025. У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові, та в обґрунтування своїх заперечень зазначає наступне. 
30 червня 2025 року позивач (через свого представника) звернувся до пенсійного органу із зверненням щодо перерахунку пенсії (встановлення надбавки до пенсії відповідно до статті 6 Закону України “Про пенсії за особливі заслуги перед Україною” у зв`язку із смертю особи, яка мала право на пенсію за особливі заслуги).
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №4522-4577/К-02/8-1900/25 від 14.07.2025 повідомлено позивача про відсутність підстав для перерахунку пенсії (встановлення надбавки до пенсії відповідно до статті 6 Закону України “Про пенсії за особливі заслуги перед Україною” у зв`язку із смертю особи, яка мала право на пенсію за особливі заслуги).
За результатом розгляду пенсійної справи встановлено, що в матеріалах пенсійної справи відсутні відомості про настання інвалідності до досягнення 18- ти років ОСОБА_1 .
Таким чином, оскільки позивач не надав документів, що підтверджують настання інвалідності до досягнення 18-ти років, підстав для перерахунку його пенсійної виплати немає.
У задоволенні позову просив відмовити.
Ухвалою суду від 21.01.2026 продовжено строк розгляду справи на 2 місяці.
Ухвалою суду від 21.01.2026 ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання та призначено судове засідання на 18.02.2026 о 11:00 год.
Ухвалою суду від 18.02.2026 відкладено розгляд справи на 18.03.2026 о 11:00 год. та доручено Тернопільському окружному адміністративному суду забезпечити проведення судового засідання на 18 березня 2026 року о 11:00 год. в режимі відеоконференції.
Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити з мотивів викладених у позовній заяві.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову, просив в його задоволенні відмовити.
В даному судовому засіданні за спільною згодою сторін здійснено перехід до подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.
Дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.
ОСОБА_2 , який діє на підставі довіреності від 03.12.2024 року, зареєстрованої в реєстрі за №4-75, посвідченої старостою Голгочанськогостаростинського округу Підгаєцької міської ради Тернопільського району Тернопільської області - Щербій Галиною Василівною, звернувся до відповідача із заявою щодо перерахунку пенсії його довірителю - ОСОБА_1 .
Дана заява була мотивована тим, що ОСОБА_1 є інвалідом II групи з дитинства та має право на встановлення надбавки до пенсії за особливі заслуги за померлу матір, відповідно до Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною».
Матір позивача отримувала пенсію за особливі заслуги перед Україною, оскільки народила і виховала до повноліття семеро дітей.
ОСОБА_1 отримано відповідь від відповідача на вказану заяву за №4522-4577/К-02/8- 1900/25 від 14.07.2025.
У вказаному листі відповідач зазначив, що у разі смерті особи, яка мала право на пенсію за особливі заслуги відповідно до статті 6 Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною», непрацездатні члени сім`ї померлого, зазначені в статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", мають право на встановлення надбавки до пенсії у таких розмірах: за наявності одного непрацездатного члена сім`ї - 70 відсотків, двох і більше - 90 відсотків надбавки до пенсії померлого годувальника або надбавки до пенсії, що могла бути йому встановлена.
А також те, що ч. 2 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" непрацездатними членами сім`ї вважаються діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.
Також відповідач зазначив, що у матеріалах пенсійної справи відсутні відомості про настання інвалідності до досягнення 18-ти років ОСОБА_1 . Також у даному листі відповідач зауважує, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2024 року у справі №500/6109/23 зобов`язано ГУ ПФУ в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 з 25.09.2023 року пенсію по втраті годувальника у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Тобто відповідач підтверджує той факт, що він знайомий із постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2024 року у справі №500/6109/23 та виконує її.
Право на отримання пенсії по втраті годувальника та право на отримання надбавки до пенсії у смерті особи, яка мала право на пенсію за особливі заслуги мають особи зазначені в статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Відповідач, виплачуючи позивачу пенсію у зв`язку з втратою годувальника - матері ОСОБА_3 , на підставі п. 2 ч. 2 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" дитині годувальника старшій 18-ти річного віку, оскільки він став особою з інвалідністю до досягнення 18 років, водночас стверджує, що у матеріалах пенсійної справи відсутні документи, які підтверджують даний факт.
Так, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2024 року у справі №500/6109/23 встановлено ту обставину, що позивач є особою з інвалідністю з дитинства. У вказаній постанові суд зазначає: «Частиною другою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, діти померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. Встановлено, що згідно з випискою з акту огляду МСЕК серії КЄ №299302, яка видана позивачу з 07.01.1969, встановлено другу групу інвалідності (причина інвалідності інвалідність з дитинства) (а.с.11). Таким чином, випискою з акту огляду МСЕК підтверджено, що позивач є інвалідом з дитинства. Позивачу виплачується пенсія, як особі з інвалідністю 2 групи з дитинства відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення», що не заперечується пенсійним органом (а.с.18). Даний факт сам по собі є похідним підтвердженням настання інвалідності позивача до досягнення 18 років.
Відповідно до довідки №57 від 20.06.2023, позивач навчався в Теребовлянській спецшколі-інтернат для глухих дітей (зараз Теребовлянський навчально-реабілітаційний центр) (а.с.10).
Згідно акта №212 від 07.12.2023, складеного комісією Голгочанськогостаростинського округу, комісія встановила, що ОСОБА_1 глухонімий з дитинства (а.с. 46). Проаналізувавши наведені докази в сукупності, колегія суддів встановила, що ОСОБА_1 - особа з інвалідністю з дитинства, а тому відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії по втраті годувальника є неправомірною».
Оскільки ту обставину, що позивач є особою з інвалідністю з дитинства встановлено постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2024 року у справі №500/6109/23, то це не потрібно доказувати.
Не погодившись із відмовою відповідача щодо виплати йому надбавки до пенсії згідно ст. 6 Закону України «Про особливі заслуги перед Україною» позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав.
Визначаючись щодо спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного. 
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (далі Закон № 1058), визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 36 Закону № 1058, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.
Відповідно до статті 6 Закону України "Про пенсії за особливі заслуги перед Україною" у разі смерті особи, яка мала право на пенсію за особливі заслуги відповідно до статті 1 цього Закону, непрацездатні члени сім`ї померлого, зазначені в статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", мають право на встановлення надбавки до пенсії у таких розмірах: за наявності одного непрацездатного члена сім`ї - 70 відсотків, двох і більше - 90 відсотків надбавки до пенсії померлого годувальника або надбавки до пенсії, що могла бути йому встановлена.
Частиною 2 статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" непрацездатними членами сім`ї вважаються: діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-IV).
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1).
Згідно п. 2.18 Порядку визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).
Отже, визначальним для встановлення надбавки до пенсії по втраті годувальника, відповідно до статті 6 Закону України “Про пенсії за особливі заслуги перед Україною” у зв`язку із смертю особи, яка мала право на пенсію за особливі заслуги є факт встановлення інвалідності до досягнення 18 років.
Оскільки ту обставину, що позивач є особою з інвалідністю з дитинства встановлено постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2024 року у справі №500/6109/23, то це не потрібно доказувати.
Щодо позовної вимоги в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії (із врахуванням надбавки згідно на підставі статті 6 Закону України "Про пенсії за особливі заслуги перед Україною» із дня подання заяви - 05.05.2025 (25.06.2025), то суд зазначає таке.
Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 р. у справі "Гурепка проти України" (Оигерка V. Пкгаіпе), заява №61406/00, п.59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 р. у справі «Кудла проти Польщі» (Кікіїа V. Роїапсі), заява №30210/96, п.158) (п.29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 р. у справі "Гарнага проти України", заява № 20390/07).
Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав. Таким чином, обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зобов`язаний враховувати положення статті 13 Конвенції стосовно права на ефективний засіб юридичного захисту, під яким слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів (наслідків), дає найбільший ефект, забезпечує поновлення порушеного права та є адекватним наявним обставинам.
У постанові від 11 лютого 2020 року у справі № 0940/2394/18 Верховний Суд сформулював такий висновок: у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання відповідним заявником усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти під час прийняття рішення на власний розсуд.
Суд зазначив, що такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки під час розгляду вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але й у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити певні дії після скасування його адміністративного акта.
Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 380/12913/21.
Тому з метою належного та ефективного захисту порушеного права, слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву позивача щодо перерахунку пенсії (встановлення надбавки до пенсії відповідно до статті 6 Закону України “Про пенсії за особливі заслуги перед Україною” у зв`язку із смертю особи, яка мала право на пенсію за особливі заслуги), з урахуванням висновків суду у даній справі.
Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області викладене у формі листа №3671-3599/К-02/8- 1900/25 від 28.05.2025 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області викладене у формі листа №4522-4577/К-02/8-1900/25 від 14.07.2025 щодо відмови встановити надбавку до пенсії ОСОБА_1 , у зв`язку зі смертю особи, яка мала право на пенсію за особливі заслуги (матері - ОСОБА_3 ) відповідно до статті 6 Закону України "Про пенсії за особливі заслуги перед Україною"; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області встановити надбавку до пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 6 Закону України "Про пенсії за особливі заслуги перед Україною" у зв`язку зі смертю особи, яка мала право на пенсію за особливі заслуги (матері - ОСОБА_3 ) та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок та виплату пенсії (із врахуванням надбавки на підставі статті 6 Закону України "Про пенсії за особливі заслуги перед Україною» із дня подання заяви, з урахуванням висновків суду у даній справі.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для відшкодування судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області викладене у формі листа №3671-3599/К-02/8- 1900/25 від 28.05.2025 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області викладене у формі листа №4522-4577/К-02/8-1900/25 від 14.07.2025 щодо відмови встановити надбавку до пенсії ОСОБА_1 , у зв`язку зі смертю особи, яка мала право на пенсію за особливі заслуги (матері - ОСОБА_3 ) відповідно до статті 6 Закону України "Про пенсії за особливі заслуги перед Україною".
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області встановити надбавку до пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 6 Закону України "Про пенсії за особливі заслуги перед Україною" у зв`язку зі смертю особи, яка мала право на пенсію за особливі заслуги (матері - ОСОБА_3 ) та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок та виплату пенсії (із врахуванням надбавки на підставі статті 6 Закону України "Про пенсії за особливі заслуги перед Україною» із дня подання заяви, з урахуванням висновків суду у даній справі.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повне судове рішення складено 18 березня 2026 року.
Реквізити учасників справи:
позивач:
- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 ); 
відповідач:
- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: майдан Волі, 3,м. Тернопіль,Тернопільський р-н, Тернопільська обл.,46001 код ЄДРПОУ/РНОКПП 14035769). 

Головуючий суддя Подлісна І.М.