Придніпровський районний суд м.Черкаси    

Справа № 695/3040/25
Провадження №2/711/170/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
заочне

09 лютого 2026 року м. Черкаси

Придніпровський районний суду м. Черкаси у складі:

головуючого-судді - Позарецької С.М.,
секретаря судового засідання - Буйновської А.П.,
за участю позивача ОСОБА_1 
представника позивача
адвоката Сизька Д.Б.
представника третьої особи
за довіреністю Засенко Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Золотоніської міської ради як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав, -
в с т а н о в и в :
Позивач ОСОБА_1 звернулася у Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області із позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.
Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16.07.2025 справу за підсудністю направлено до Придніпровського районного суду м. Черкаси.
Ухвалою суду від 12.08.2025 прийнято, відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 15.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що починаючи з січня 2015 року сторони почали спільно проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Вони вели спільне господарство, облаштовували житло, мали спільний бюджет та спільний побут. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася спільна дочка ОСОБА_3 ; відповідач визнавав своє батьківство щодо дочки.
ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився спільний син ОСОБА_4 . Після народження сина, відповідач ухилився від подання заяви щодо визнання походження дитини, а тому запис про дитину в актовому записі записаний за вказівкою позивача.
Зазначено, що весною 2022 року їхня сім`я розпалася, шлюбні відносини фактично припинилися, причино стало небажання відповідача продовжувати із позивачем жити у сімейних відносинах і займатися забезпеченням родини. Відповідач почав жити окремо.
На даний час дочці ОСОБА_5 виповнилося 7 років, вона розвивається, ходить до шкоди, потребує харчування, витрат на лікування, одяг тощо. При цьому, відповідач кошти на утримання дочки не надає, не виховує її і не піклується нею. Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 18.11.2020 із відповідача стягуються аліменти на користь позивача на утримання дочки ОСОБА_5 . Але ОСОБА_2 ігнорує судове рішення і його не виконує, внаслідок чого наявна заборгованість по аліментах у розмірі 159000грн.
Окрім цього, відповідач не виконує свого обов`язку по її вихованню, не цікавиться її здоров`ям, не бажає брати участь в забезпеченні дитини освітою, оздоровленні, не турбується про неї, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей тощо.
Позивач вказує, що всі обов`язки щодо дитини виконує виключно вона. 
Враховуючи зазначені вище обставини, позивач просить позбавити батьківських прав відповідача ОСОБА_2 стосовно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідачем відзив на позов подано не було. 
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Сизько Д.Б. підтримали заявлені позовні вимоги та просили задовольнити їх в повному обсязі, на підставі наведеного в позовній заяві обґрунтування та з урахуванням доданих до неї матеріалів. Повідомили, що дитина не пам`ятає батька, який з нею не спілкується і вважає своїм батьком іншого чоловіка. Відповідач має три судимості, зловживав наркотиками і ображав позивача у присутності дочки. Він систематично вчиняє бездіяльність щодо дитини, ігнорує судовий розгляд справи і не проявляє зацікавленості зберегти зв`язки з дитиною. Зазначили, що позивач судові витрати залишає за собою.
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 неодноразово не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Про поважність причин неявки не повідомив. Адресована кореспонденція повернулась до суду без вручення, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що у контексті положень п. 3 ч. 8 ст. 128, ст.ст. 223, 131 ЦПК України, суд вважає, як повідомлення відповідача належним чином. Про поважність причин неявки не повідомив. Слід також зазначити, що згідно з положеннями ст. 8 ЦПК України, інформація про рух справи є відкритою, оприлюдненою на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою можливо дізнатися необхідну інформацію щодо справи. Відзив на позовну заяву не подано.
Третьою особою письмові пояснення по суті позову подані не були.
Справу розглянуто за правилами заочного розгляду, передбаченими ст.ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача, яка повідомлялася судом у встановленому законом порядку про дату, час і місце розгляду справи та не з`явилася у судове засідання без повідомлення причин, не подала відзиву проти позову, а представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи.
В судовому засіданні представник третьої особи Виконавчого комітету Золотоніської міської ради як орган опіки та и піклування за довіреністю Засенко Н.І. просила позовні вимоги задовольнити, враховуючи висновок про доцільність позбавлення батька батьківських прав щодо дочки. Під час здійснення перевірки була з`ясована думка ОСОБА_5 , яка повідомила про події - негативне відношення батька до матері, він бив матір; повідомила, що батько останній раз у 2022 році пригостив її шоколадкою, а коли вона зустріла його на вулиці, то він навіть не привітався, що її образило. На засіданні комісії відповідач заперечував проти позбавлення його батьківських прав щодо дочки, але до служби не звертався стосовно вирішення питання про виховання дитини. Незважаючи на те, що батька вказував на те, що йому перешкоджають у спілкування із дочкою, - жодних конкретних фактів ним повідомлено не було. Зазначив, що утримувати дочку не може, оскільки не працює. У навчальному закладі батько дитиною не цікавиться.
В судовому засіданні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до ст. 171 СК України, висловила свою думку з питань, що стосуються її життя. Зокрема, зазначила, що їй зараз 8 років, вона мешкає разом з мамою, татом (чоловік позивача), сестрою і братом. Батько ОСОБА_6 живе окремо і вона його давно бачила (приходив, коли їй було 5 років); він не привітав її на день народження, з нею не грається, не спілкується і не цікавиться її життям.
В судовому засіданні педагог ОСОБА_7 зазначила, що ОСОБА_5 в судовому засіданні веде себе спокійно, була відверта, відповідаючи на запитання, тиску на неї не було.
Заслухавши думку позивача та його представника, представника третьої особи, враховуючи думку дитини, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд встановив такі обставини та дійшов до відповідних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (сторони по справі) є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить свідоцтво про народження (серія НОМЕР_1 від 09.11.2023, актовий запис №32). Спору щодо батьківства не встановлено.
Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області (справа №695/2185/20) від 18.11.2020 із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 10.09.2020 і до досягнення дочкою повноліття. Дане судове рішення набрало законної сили 21.12.2020.
За даними розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим провадженням НОМЕР_3 станом на вересень 2023 року мається заборгованість у розмірі 106761грн. 00коп., а станом на 01.03.2025 - 159082грн. 75коп. 
За даними характеристики з місця проживання від 17.03.2025, видану головою будинкової ради ОСОБА_8 , - ОСОБА_1 характеризується позитивно. За місце проживання позивача відповідач не проживає і не бере участі у духовному і фізичному розвитку дитини, не спілкується із нею.
За даними довідки від 17.03.2025 №11, виданої Золотоніським закладом дошкільної освіти Золотоніської міської ради Черкаської області, ОСОБА_3 була вихованкою закладу «Веселка» з 01.09.2020 по 31.05.2024. За цей час батько дитини у закладі не з`являвся, розвитком дитини не цікавився, дитину забирала лише матір ОСОБА_1 . Крім того, за характеристикою цього ж закладу від 17.03.2025 №12 ОСОБА_3 характеризується позитивно.
Як вбачається із довідки Золотоніської гімназії ім. С.Д. Скляренка Золотоніської міської ради Черкаської області ОСОБА_3 з 01.09.2024 навчається у цьому закладі, батько ОСОБА_2 контакту зі школою не має, успішністю дитини не цікавиться, батьківські збори не відвідує, дитиною займається лише матір ОСОБА_1 .
За вироками судів від 16.07.2020, від 23.03.2023, від 21.07.2023 вбачається, що відповідач ОСОБА_2 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 190, 309 КК України.
Відповідно до висновку виконавчого комітету Золотоніської міської ради як органу опіки та піклування № 965/1 від 17.04.2025, враховуючи норми чинного законодавства, є доцільним та таким, що відповідає якнайкращим інтересам дитини, позбавлення батьківських громадянина ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту для даних правовідносин визначені Сімейним Кодексом України.
Згідно з частиною першою статті 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу.
Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). 
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.
Як зазначено у Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 передбачає, що кожна дитина має права на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована Україною 27.02.1991, дата набуття чинності для України 27.09.1991): «В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини».
Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).
Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.
Згідно із ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
За положеннями ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Проте, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята-десята статті 7 СК України).
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, забезпечення безпечних умов життя дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.
Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України).
Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29.07.2021 у справі № 686/16892/20, від 03.08.2022 у справі № 306/7/20, від 07.12.2022 у справі № 562/2695/20, від 11.01.2023 у справі № 461/7447/17, від 06.09.2023 у справі № 545/560/21.
Повторна та тривала нездатність виконувати батьківські обов`язки, нехтування ними, призводить до того, що дитина залишається без батьківського піклування, контролю чи допомоги, необхідних для її фізичного чи психічного благополуччя, а умови та причини нездатності виконувати батьківські обов`язки чи їх нехтування неможливо усунути. На підтвердження цього заявником мають бути надані належні, достовірні та достатні докази.
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідно зробити все можливе, щоб зберегти особисті стосунки та, якщо це доречно, відновити сімейні стосунки.
У рішенні від 16.07.2015 у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» (заява № 39948/06), зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.
Крім того, у рішенні від 10.09.2019 у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (заява № 37283/13) Європейський суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї.
У справі «Хант проти України» від 07.06.2006 Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

Під час розгляду справи встановлено факт системного, протягом тривалого часу, невиконання батьком (відповідачем по справі) обов`язку по вихованню дитини та відсутності його намірів, бажання і у подальшому займатись питаннями виховання та утримання дитини; батько дитини взагалі не вчиняв жодних дій та заходів, направлених на виконання ним батьківських обов`язків щодо своєї дочки ОСОБА_5 і таких намірів не має на час розгляду справи, враховуючи, що відповідач обізнаний про судове провадження по справі. При цьому, він не скористався правом подати відзив на позов, докази на спростування доводів позивача, або безпосередньо брати участь у судовому розгляді справи як у приміщенні суду, так і через відеоконференцію поза межами приміщення суду.
На думку суду, біологічний батько добровільно і свідомо пішов з життя своєї дочки, не виконує батьківські обов`язки щодо неї, не цікавиться її життям, здоров`ям, проблемами, не приймає участі у вихованні, не дбає про нормальне самоусвідомлення дитини, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не відвідує і взагалі не спілкується з дочкою без поважних причин, не забезпечує їй необхідне матеріальне утримання, що вказує на те, що він свідомо ухиляється та фактично самоусувається від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини і таке невиконання батьківських обов`язків не пов`язане із наявністю душевної хвороби чи іншого тяжкого захворювання або з інших незалежних від нього причин. Тривала розлука є наслідком розрив психоемоційних зв`язків між батьком та дочкою, з огляду й на те, що ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначила, що вона іншого чоловіка (чоловіка своєї матері) вважає своїм батьком, а із біологічним батьком спілкуватися не хоче, зокрема і через те, що він ображав як її матір, так і її особисто. Також, незважаючи на заперечення проти позбавлення його батьківських прав стосовно дочки ОСОБА_5 , про що зазначила представник третьої особи під час розгляду справи та вказано у висновку від 17.04.2025, відповідач ОСОБА_2 , фактично з квітня 2025 року та по час розгляду справи не вчинив жодних дій, направлених на те, щоби відновити спілкування із дитиною, сплатити хоча б частково аліменти на її утримання. Він не звертався до органів опіки та піклування та/чи до суду стосовно встановлення порядку і способу спілкування та виховання дитини, до навчального закладу стосовно її навчання тощо.
Крім того, відсутні відомості, які б свідчили про те, що матір чи будь-які особи, чинять перешкоди в спілкуванні батька із дочкою. Таким чином, суд вважає, що батько мав всі достатні та реальні можливості спілкуватися із сином та брати участь в його вихованні.
Також, суд вважає, що відсутні підстави вважати висновок виконавчого комітету Золотоніської міської ради як органу опіки та піклування № 965/1 від 17.04.2025 необґрунтованим і таким, що суперечить інтересам дитини. 
Вказані обставини дають підстави для висновку про наявність підстав, передбачених статтею 164 СК України, для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, з огляду на його свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо виховання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Водночас, прийнявши до уваги висновок виконавчого комітету Золотоніської міської ради як органу опіки та піклування № 965/1 від 17.04.2025, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав не буде суперечити інтересам дитини, а навпаки, буде повністю відповідати її найкращим інтересам.
Суд враховує, що відповідно до пункту 50 Керівних принципів Комітету Міністрів Ради Європи щодо судочинства, дружнього дитині, до всіх процесуальних дій, у яких беруть участь діти, має застосовуватись принцип невідкладності задля отримання швидкої відповіді і якнайкращого захисту інтересів дитини, з повагою принципу верховенства права.
На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які покликалася позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Приймаючи таке рішення, суд вважає, що воно є справедливим і таким, що постановлене виключно в інтересах дитини, а також узгоджується з висновками Верховного Суду, які висвітлені у постанові від 19.02.2025 у справі № 147/277/24 (провадження № 61-17253св24).
Крім того, слід звернути увагу на те, що ч. 1 ст. 166 СК України визначені правові наслідки позбавлення батьківських прав.
Слід звернути увагу, що відповідно до частини першої статті 168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною, а згідно з частинами першою-другою статті 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав; поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом.

Як на думку суду, таке рішення є справедливим і таким, що постановлене виключно в інтересах неповнолітньої дитини.
Що стосується вирішення питання про розподіл судових витрат (сплачено судовий збір у розмірі 1211грн. 40коп. відповідно до квитанції від 09.07.2025), то позивач вказала, що такі витрати вона залишає за собою, що приймається судом.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 5 12, 13, 76-84, 141, 206, 259, 268 ЦПК України, -
в и р і ш и в :
Позовні вимоги задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , гр-на України, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 ) батьківських прав щодо малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст судового рішення складений 09.03.2026.

Головуючий суддя         С.М. Позарецька