ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

25 березня 2026 року	м. Ужгород	№ 260/575/26 	

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючої – судді Маєцької Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (м. Запоріжжя, пр. Соборний буд. 158-Б, код ЄДРПОУ 20490012) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, - 

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просить: 1) Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №072050017901 від 22.12.2025 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком; 2) Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи: в радгоспі “Єсенсайський” з 30.04.1988 року по 17.08.1988 року; період роботи в радгоспі “ 40-річчя Жовтня” з 24.04.1989 року по 06.07.1989 року; період роботи в колгоспі “Світанок” з 16.07.1989 року по 23.11.1989 року; період роботи в ВАТ “Свалявський лісокомбінат” з 07.12.1989 року по 05.09.2002 року та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з моменту звернення за призначенням пенсії, а саме з 16 грудня 2025 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до органу пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком. Однак, відповідачем було відмовлено у призначенні пенсії , у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи: з 26.04.1988 року по 17.08.1988 року в радгоспі «Єсенсайський», оскільки відповідно до статті 24-1 Закону № 1058 період трудової діяльності до 01 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди; з 24.04.1989 року по 06.07.1989 року в радгоспі « 40-ліття Жовтня», оскільки дата в підставі прийняття (07.07.1989 року) календарно не відповідає даті прийняття (24.04.1989 року); в колгоспі «Світанок» з 16.07.1989 року по 23.11.1989 року, оскільки для зарахування необхідно долучити уточнюючу довідку про встановлений мінімум та фактично відпрацьовані вихододні, видану на підставі первинних документів; період роботи за листопад 1993 року згідно довідки про заробітну плату № 391 від 04.09.2025 року, оскільки згідно акту від 07.10.2025 року при перевірці виявлено, що за листопад 1993 року не утримано внески. На переконання позивача, трудова книжка містить всі необхідні записи про роботу у спірні періоди, відтак вважає, що оскаржене рішення про відмову в призначенні пенсії прийняте без повного з`ясування всіх обставин справи та дослідження не в повному обсязі документів, наданих позивачем, відтак є протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову, в зв`язку з тим, що оскарженим рішенням відмовлено позивачу у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи. Так, період роботи позивача з 26.04.1988 по 17.08.1988 згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 25.07.1979 не був зарахований, оскільки згідно ст. 24-1 Закону № 1058 періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховується до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах. Особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Документи про неотримання в іншій державі пенсійних виплат позивачем до заяви не долучено. Крім того, не зараховано період роботи позивача з 24.04.1989 по 06.07.1989 згідно даних трудової книжки НОМЕР_2 від 25.07.1979, оскільки дата прийняття на роботу має розбіжності з датою наказу про прийняття на роботу. Також не зараховано період роботи позивача в колгоспі з 16.07.1989 по 23.11.1989 згідно даних трудової книжки НОМЕР_2 від 25.07.1979, оскільки відсутня інформація про встановлений мінімум трудової участі та кількість відпрацьованих трудоднів в колгоспі. Оскільки факт сплати внесків за листопад 1993 року не підтверджено документально (за результатами перевірки), цей період не врахований до страхового стажу позивача. Відтак, відповідач зазначає, що діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, та з використанням повноважень з метою, які ці повноваження надано. 
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків. 
Судом встановлено, що 16 грудня 2025 року позивач звернувся до органу пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 22 грудня 2025 року № 072050017901 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю страхового стажу. 
Відповідно до вказаного рішення страховий стаж позивача складає 21 рік 11 місяців 17 днів. 
До страхового стажу не зараховано: 
- період з 26.04.1988 по 17.08.1988 згідно даних трудової книжки НОМЕР_3 від 25.07.1979, оскільки згідно ст. 24-1 Закону №1058 періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Документи про неотримання в іншій державі пенсійних виплат до заяви не долучено;
- період роботи з 24.04.1989 по 06.07.1989 згідно даних трудової книжки НОМЕР_2 від 25.07.1979, оскільки дата прийняття на роботу має розбіжності з датою наказу про прийняття на роботу;
- період роботи в колгоспі з 16.07.1989 по 23.11.1989 згідно даних трудової книжки НОМЕР_2 від 25.07.1979, оскільки відсутня інформація про встановлений мінімум трудової участі та кількість відпрацьованих трудоднів в колгоспі. Необхідно надати уточнюючі довідки про встановлений мінімум та відпрацьовані трудодні в колгоспі та про реорганізацію колгоспу,
- період роботи за листопад 1993 року згідно довідки про заробітну плату № 391 від 04.09.2025, оскільки згідно даних акту від 07.10.2025 № 0700-0903-1/4713 при перевірці виявлено, що з виплат за листопад 1993 року не утримано внески.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Згідно з ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058).
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058).
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону № 1058 у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років.
У відповідності до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 із змінами (далі Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до ч.1 ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Рішенням ГУ в Запорізькій області не зараховано до страхового стажу позивача період роботи з 26.04.1988 по 17.08.1988 згідно даних трудової книжки НОМЕР_3 від 25.07.1979, оскільки згідно ст. 24-1 Закону №1058 періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Документи про неотримання в іншій державі пенсійних виплат до заяви не долучено.
Відповідно до відомостей у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_4 , вбачається, що він у період з 30.04.1988 року по 17.08.1988 року працював в радгоспі «Єсенсайський» (записи № 12,13).
Згідно ч.ч. 1, 2ст. 24-1 Закону №1058-IVперіоди трудової діяльності за межами України зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, якщо це передбачено цим Законом або міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України.
У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави і неможливості документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди особа повідомляє про це органи Пенсійного фонду в заяві про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.
Відповідно до пунктів 3, 4 Порядку підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування їх до страхового стажу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2025 №562 (далі - Порядок №562), у разі коли в документах, що подаються особою до територіального органу Пенсійного фонду України для призначення пенсії, зазначено періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, у заяві про призначення пенсії така особа зазначає інформацію про те, що вона отримує або не отримує пенсійні виплати в інших державах.
У разі коли у заяві про призначення пенсії особа зазначила інформацію про те, що вона не отримує пенсійні виплати в іншій державі, особа додає до заяви про призначення пенсії документи, видані органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі, які підтверджують факт неотримання таких виплат.
У разі відсутності документів про неотримання в іншій державі пенсійних виплат особа зазначає причини неможливості їх отримання та може звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України за допомогою в поданні до іншої держави запиту щодо відповідних документів.
До надходження відповідних документів до територіального органу Пенсійного фонду України пенсія особі обчислюється без урахування періодів трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, крім випадків відсутності можливості здійснення обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави та документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди.
У разі укладення міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, територіальний орган Пенсійного фонду України протягом п`яти робочих днів з дати подання особою заяви про призначення пенсії надсилає до органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі, запит щодо підтвердження нездійснення пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, а в разі неукладення міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, - до МЗС запит щодо передачі органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі, запиту щодо підтвердження нездійснення в іншій державі пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для обчислення розміру пенсії.
МЗС протягом п`яти робочих днів з дня отримання зазначеного запиту передає дипломатичними каналами іншій державі та органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі, запит з інформацією про те, що всі особисті дані, які будуть зазначені в наданих документах, є конфіденційними. Після отримання документів до даних, які зазначені в них, будуть застосовані вимоги Законів України «Про інформацію» та «Про захист персональних даних», і такі дані будуть використовуватися виключно для потреб, пов`язаних з питаннями загальнообов`язкового державного соціального страхування, визначених законом.
Якщо відсутня можливість здійснення обміну інформацією між територіальним органом Пенсійного фонду України та органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі (міжнародне співробітництво між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави не налагоджувалося чи не отримано відповіді на запит МЗС протягом 45 днів з дати його надсилання до іншої держави та органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі), до появи можливості здійснення такого обміну/отримання підтвердних документів про нездійснення іншою державою пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, пенсія особі обчислюється з урахуванням періодів роботи в республіках колишнього Союзу РСР. У такому разі в заяві про призначення пенсії особа зазначає інформацію про те, що вона не отримує пенсійних виплат у відповідній державі та не може документально підтвердити нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди.
Таким чином, суд звертає увагу на те, що пунктом 4 Порядку №562 передбачено, що якщо відсутня можливість здійснення обміну інформацією між територіальним органом Пенсійного фонду України та органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі (міжнародне співробітництво між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави не налагоджувалося чи не отримано відповіді на запит МЗС протягом 45 днів з дати його надсилання до іншої держави та органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі), до появи можливості здійснення такого обміну/отримання підтвердних документів про нездійснення іншою державою пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, пенсія особі обчислюється з урахуванням періодів роботи в республіках колишнього Союзу РСР.
Суд враховує, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Указами Президента України строк дії режиму воєнного стану продовжувався та все ще триває. 
23.12.2022 набрав чинності Закон України від 01.12.2022 №2783-IX "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993", відповідно до якого зупинено у відносинах, зокрема, з російською федерацією дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-ВРта Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03.03.1998 №140/98-ВР.
Також, постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328було постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у м. Москві.
Незважаючи на вихід України з зазначеної Угоди у 2022, відповідно до її положень пенсійні права громадян, набуті до такого виходу, зберігають свою чинність, що виключає можливість звуження обсягу вже набутого права на пенсійне забезпечення з підстав, які не залежать від волі особи.
Судом встановлено, що у заяві про призначення пенсії від 16.12.2025 року позивач зазначив, що йому не призначалася пенсія в іншій державі та він не отримує пенсію іншого виду, не отримує від рф.
Як передбачає ч. 3 ст. 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
У контексті досліджуваного правого регулювання слід відзначити, що право органів, які призначають пенсію, вимагати від фізичних осіб дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів.
У даному випадку орган пенсійного забезпечення не здійснив жодних дій, спрямованих на отримання відомостей або додаткових документів, на підставі яких можна було б переконатися у достовірності інформації, зазначеної у поданих позивачем документах.
З огляду на вищенаведене, на переконання суду, період роботи позивача з 30.04.1988 року по 17.08.1988 року в радгоспі «Єсенсайський» підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача. 
При цьому, суд враховує, що в оскарженому рішенні про відмову у призначенні пенсії зазначено, що до страхового стажу не зараховано період роботи з 26.04.1988 року по 17.08.1988 року, однак фактичні дані трудової книжки позивача свідчать про те, що позивач працював у радгоспі «Єсенсайський» в період саме з 30.04.1988 року по 17.08.1988 року (записи № 12, 13)
Відтак, з урахування послідовності та змісту записів трудової книжки позивача зарахуванню до страхового стажу підлягає саме період з 30.04.1988 року по 17.08.1988 року. 
Щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 24.04.1989 року по 06.07.1989 року, оскільки дата прийняття на роботу має розбіжності з датою наказу про прийняття на роботу, суд зазначає наступне. 
Відповідно до записів № 16 та №17 трудової книжки серії НОМЕР_4 24.04.1989 року позивача прийнято на роботу в радгосп «40-ліття Жовтня» та 06.07.1989 року звільнено з роботи.
На момент внесення записів у трудову книжку позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 року №162 (далі Інструкція №162).
Згідно з п.2.2. Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Відповідно до п.2.3. Інструкції № 162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1984 р., у графі 2 трудової книжки раніше встановленого зразка (1938 року) записується "1984.05.01", в трудових книжках, виданих після 1 січня 1975 р.; "05.01.1984". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.
У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу (п.2.5. Інструкції № 162).
Згідно з п.2.12 Інструкції № 162 зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місце роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.
Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.
Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.
Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством.
Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.
Суд звертає увагу, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані у оскаржуваному рішенні обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17.
Відповідно до вимог частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду.
З огляду на вищенаведене, твердження відповідача про наявність розбіжностей в даті прийняття на роботу та в даті наказу про прийняття на роботу не можуть спростовувати факт наявності у позивача страхового стажу у спірний період.
Відтак, період роботи позивача з 24.04.1989 року по 06.07.1989 року в радгоспі « 40-річчя Жовтня» підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.
Щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду роботи в колгоспі з 16.07.1989 року по 23.11.1989 року, згідно даних трудової книжки НОМЕР_4 , оскільки відсутня інформація про встановлений мінімум трудової участі та кількість відпрацьованих трудоднів в колгоспі, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 56 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Аналіз вказаної норми вказує, що для зарахування до страхового стажу періоду роботи та членства у колгоспі визначено певні умови та порядок. Так, за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, то враховується час роботи за фактичною тривалістю, якщо ж виконував встановлений мінімум трудової участі або не виконував з поважних причин, то зараховується весь період роботи.
Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310 (далі - Основні положення).
Відповідно до пунктів 1, 2 Основних положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.
До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних положень).
Згідно з пунктом 6 Основних положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
Відповідно до пункту 8 Основних положень трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.
Отже, виходячи з наведеного можна дійти висновку про те, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого взірця, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).
У випадку відсутності трудової книжки колгоспника або у разі відсутності в ній відповідних записів, трудовий стаж колгоспника підтверджується довідкою господарства, в якому набуто стаж або довідкою правонаступника. У разі ліквідації господарства колгоспний стаж підтверджується довідками архівних установ.
В той же час, позивач не надав трудову книжку колгоспника, а в трудовій книжці серії НОМЕР_4 відсутні дані про встановлену норму трудоднів (вихододнів) за спірний період та фактично відпрацьовану позивачем кількість трудоднів (вихододнів).
З огляду на вищенаведене, відповідач правомірно відмовив у зарахуванні вказаного періоду роботи до страхового стажу позивача. 
Щодо незарахування до страхового стажу позивача листопада 1993 року згідно довідки про заробітну плату № 391 від 04.09.2025 року, оскільки згідно даних акту від 07.10.2025 року № 0700-0903-1/4713 при перевірці виявлено, що з виплат за листопад 1993 року не утримано внески, суд зазначає наступне. 
Відповідно до Акту від 07.10.2025 року № 0700-0903-1/4713 за результатами перевірки довідок про нарахування заробітної плати від 04.09.2025 року № 391/01-08 виданих для призначення (перерахунку) пенсії ОСОБА_1 встановлено, що суми нарахованої заробітної плати згідно первинних документів, відповідають даним зазначеним у довідці. При перевірці виявлено, що з виплат за листопад 1993 року не утримано внески.
Таким чином, вищевказаним актом, відповідачем фактично підтверджено достовірність первинних документів та факт здійснення позивачем трудової діяльності у спірний період. 
В той же час, на переконання суду, відсутність інформації про сплату страхових внесків роботодавцем не може бути правомірною підставою для обмеження реалізації особою права на пенсію, адже законодавство саме на роботодавця покладає відповідний обов`язок, на виконання якого не має вплив працівник.
Відтак відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу позивача період роботи позивача за листопад 1993 року, у зв`язку з чим, такий період підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача. 
При цьому, суд зазначає, що в оскарженому рішенні про відмову в призначенні пенсії відповідач зазначає, що страховий стаж позивача становить 21 рік 11 місяців 17 днів.
Водночас, враховуючи встановлену судом протиправність незарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 30.04.1988 року по 17.08.1988 року, з 24.04.1989 року по 06.07.1989 року, листопада 1993 року, суд зазначає наступне. 
З урахуванням, вищевказаних періодів, які підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача у сукупності з періодами, врахованими відповідачем при прийнятті оскарженого рішення, страховий стаж позивача становить понад 22 роки, що є достатнім для призначення пенсії за віком. 
За таких обставин, суд приходить висновку, що приймаючи оскаржене рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії від 22 грудня 2025 року № 072050017901 відповідач діяв всупереч вимог вказаних вище норм законів, що спричинило порушення права позивача на соціальний захист та отримання пенсійних виплат. Відтак, вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
В прохальній частині позовної заяви позивач просить зарахувати до страхового стажу період роботи з 07.12.1989 року по 05.09.2002 року, однак оскільки відповідач оскаржуваним рішенням не відмовляв у зарахуванні вказаного періоду, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині. 
В той же час, з огляду на встановлене судом право позивача на призначення пенсії за віком, суд з метою ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком.
При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що встановлена судом правомірність незарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 16.07.1989 року по 23.11.1989 року не вливає на висновки суду, щодо протиправності оскарженого рішення та наявності у позивача права на пенсію, оскільки, навіть без урахування цього періоду наявний страховий стаж позивача є достатнім для призначення пенсії за віком. 
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.
Із заявою про призначення пенсії позивач звернувся 16 грудня 2025 року. Таким чином, пенсія позивачу повинна бути призначена з моменту звернення із заявою про призначення пенсії, тобто з 16 грудня 2025 року.
З огляду на вищенаведене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Відповідачем не доведено правомірності свого рішення про відмову у призначенні пенсії за віком та не зарахування до стажу позивача періодів роботи з 30.04.1988 року по 17.08.1988 року, з 24.04.1989 року по 06.07.1989 року та листопада 1993 року. В той же час, відповідачем доведено відсутність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 16.07.1989 року по 23.11.1989 року. Однак, з огляду на наявність у позивача страхового стажу достатнього для призначення пенсії за віком, позивачу слід призначити пенсію за віком. У зв`язку з чим, суд приходить висновку про часткове задоволення позовних вимог. 
Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Таким чином, у відповідності до ст. 139 КАС України необхідно стягнути на користь позивача судові витрати у розмірі 665,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.
Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
1. Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (м. Запоріжжя, пр. Соборний буд. 158-Б, код ЄДРПОУ 20490012) – задовольнити частково.
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 22 грудня 2025 року №072050017901. 
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 30.04.1988 року по 17.08.1988 року в радгоспі «Єсенсайський», з 24.04.1989 року по 06.07.1989 року в радгоспі « 40-річчя Жовтня», листопад 1993 року та призначити йому пенсію за віком з 16 грудня 2025 року.
4. В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (м. Запоріжжя, пр. Соборний буд. 158-Б, код ЄДРПОУ 20490012) судові витрати у розмірі 665,60 грн. (шістсот шістдесят п`ять гривень шістдесят копійок). 
6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя	Н.Д. Маєцька