УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №283/2199/25 Головуючий у 1-й інст. Хомич В. М. 
Категорія 41 Доповідач Борисюк Р. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року 

Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Борисюка Р.М.,
суддів Павицької Т.М., Талько О.Б., 
розглянувши у письмовому провадженні у місті Житомирі цивільну справу №283/2199/25 за первісним позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про стягнення 3% річних на суму боргу за кредитним договором,
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Малинського районного суду Житомирської області від 24 листопада 2025 року, постановлену під головуванням судді Хомич В.М. у місті Малині,

в с т а н о в и в :

У серпні 2025 року представник Акціонерного товариства «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь позивача у солідарному порядку 3% річних у сумі 1356,57 доларів США та 1323,28 грн за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором.
Ухвалою від 29 серпня 2025 року Малинським районним судом Житомирської області справу прийнято до розгляду та відкрито провадження. Визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 10 годину 30 хвилин 09 жовтня 2025 року, яке було відкладено на 14 годину 30 хвилин 25 листопада 2025 року.
У листопаді 2025 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просила стягнути з Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на її користь 5 998,13 грн, які безпідставно стягнуті позивачем.
Ухвалою Малинського районного суду Житомирської області від 24 листопада 2025 року зустрічну позовну заяву повернуто ОСОБА_3 разом з усіма додатками.
Не погоджуючись із ухвалою суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, де просить ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким поновити процесуальні строки для подання зустрічного позову.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала суду не відповідає фактичним обставинам, матеріалам справи та постановлена з порушенням норм процесуального права.
ОСОБА_3 зазначає, що вона не отримувала ухвалу місцевого суду про відкриття провадження по справі особисто, так як в цей час перебувала на роботі за межами країни. Крім того, дана ухвала була не вручена всім відповідачам по справі.
Представник ОСОБА_1 – адвокат Руденко М.В. через електронний реєстр судових справ дізналась про той факт, що справа слухається в місцевому суді.
19 вересня 2025 року адвокатом Руденко М.В. було направлено клопотання про відкладення справи, так як не було можливості бути присутньою на даному судовому засіданні. Крім того, такі клопотання про відкладення справи були направлені ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
Вказує, що 23 вересня 2025 року вона звернулася до АТ «УкрСиббанк» з вимогою щодо повернення спірних безпідставно стягнутих коштів, і не мала наміру звертатися із зустрічним позовом так як існувала можливість врегулювання даного спору добровільним шляхом, але станом на 17 листопада 2025 року зазначені кошти не повернулись.
Таким чином, враховуючи, що по суті справи слухання не відбувалось, і вона не отримувала ухвалу суду першої інстанції від 29 серпня 2025 року, так як не мала можливості її отримати та мала наміри врегулювати дану ситуацію про повернення коштів добровільним шляхом, тому і не зверталася до суду у встановлені строки. 
Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 16 лютого 2026 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та справу призначено до розгляду.
У відзиві представник АТ «УкрСиббанк» апеляційну скаргу не визнав, вважає ухвалу суду першої інстанції такою, що відповідає нормам процесуального і матеріального права.
Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України ( частина 1 статті 368 ЦПК України).
Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, наявні правові підстави для розгляду справи у порядку письмового провадження без участі сторін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що зустрічну позовну заяву подано з пропуском строку її подання, що є порушення вимог статті 193 ЦПК України, та підставою для її повернення, відповідно до вимог статті 194 ЦПК України.
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду з огляду на таке.
Відповідно до положень цивільного процесуального законодавства, відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом, зокрема у строк для подання відзиву ( пункт 3 частина 2 статті 49, частини 1, 2 статті 193 ЦПК України).
Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
Право відповідача на пред`явлення зустрічного позову є одним із проявів принципу диспозитивності, який полягає у тому, що особи, які беруть участь у справі, вільно розпоряджаються своїми процесуальними правами. Це включає право ініціювати судовий процес, визначати предмет і підстави позову, змінювати, доповнювати, відмовлятися від позовних вимог, укладати мирову угоду, оскаржувати судові рішення тощо.
Отже, відповідач самостійно вирішує, чи скористатися цим правом для захисту своїх інтересів у вже існуючому процесі, пред`явивши власні вимоги до позивача.
Водночас, колегія суддів звертає увагу, що принцип диспозитивності не є абсолютним і може бути обмежений законом.
Частина 1 статті 193 ЦПК України чітко визначає строк, протягом якого відповідач має право пред`явити зустрічний позов: «Відповідач має право пред`явити зустрічний позов протягом строку для подання відзиву».
Учасники цивільного процесу зобов`язані дотримуватися встановлених законом процесуальних строків (пункт 6 частина 2 стаття 43 ЦПК України). Недотримання цих строків тягне за собою передбачені законом наслідки.
Встановлення строку для подання зустрічного позову є законним обмеженням принципу диспозитивності, спрямованим на забезпечення процесуальної рівності сторін, належної організації судового процесу та своєчасного розгляду справи. Недотримання цього строку тягне за собою передбачений законом наслідок - згідно з частини 3 статті 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.
Статтею 126 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом, а документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язав сторін у справі, визначених ЦПК України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк на звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.
Судом встановлено, що 25 серпня 2025 року представник АТ «УкрСиббанк» звернувся із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення у солідарному порядку 3% річних у сумі 1356,57 доларів США та 1323,28 грн за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором (а.с. 3-6 цивільної справи №283/2199/25).
29 серпня 2025 року відкрито провадження у справі та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 10 годину 30 хвилин 09 жовтня 2025 року. Крім того, даною ухвалоювстановлено відповідачам 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву та в цей же строк відповідачі мали право подати зустрічний позов (а.с. 74 цивільної справи №283/2199/25).
Як убачається із матеріалів справи, а саме трекінгу відстеження поштової кореспонденції, відправлення з копією позову та ухвали про відкриття провадження вручено ОСОБА_3 особисто 08.09.2025 року (а.с. 77 цивільної справи №283/2199/25.
Разом з тим, зустрічний позов подано 17 листопада 2025 року (штамп на конверті), жодних обґрунтувань неможливості подання зустрічної позовної заяви у встановлений законом строк з причин, що не залежали від відповідачки, зустрічна позовна заява ОСОБА_3 не містить. 
Клопотання про поновлення строку на подачу зустрічної позовної заяви також відсутнє(а.с. 129-130 цивільної справи №283/2199/25, а.с.12-13 виділених матеріалів по цивільній справі №283/2199/25).
Колегія суддів звертає увагу на те, що у пунктах 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України визначено, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків у цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 01 листопада 2023 року у справі № 686/15112/22.
Встановивши, що відповідачкою пропущений строк для подання зустрічної позовної заяви та не наведено поважних обґрунтувань неможливості її подання у встановлений строк, що не залежали від останньої, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для її повернення.
Колегія суддів погоджується із місцевим судом, що строк для подання зустрічного позову становив до 23 вересня 2025 року включно.
Доводи апеляційної скарги щодо не отримання ОСОБА_3 копії ухвали про відкриття провадження у зв`язку із перебуванням за межами країни є неприйнятними, оскільки у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують дані обставини.
Крім того, в матеріалах справи є заява ОСОБА_3 , яка надійшла до суду 29 вересня 2025 року (штамп на конверті), де відповідачка просить слухання справи відкласти, так як вона знаходиться на лікуванні до 20 жовтня 2025 року, а також просила дану справу без її участі не розглядати, так як в порядку виконання рішення за №283/2316/15-ц з неї було стягнуто майже 35 000,00 грн за період з 2017 року по 2022 рік.
Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо незаконності оскаржуваної ухвали є необгрунтованими та зводяться фактично до незгоди апелянта з висновками місцевого суду.
За приписами пункту 1 частини 1 стаття 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Малинського районного суду Житомирської області від 24 листопада 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді