РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2026 року 	справа № 580/897/26 	
	м. Черкаси 	
Черкаський окружний адміністративний суд у складі судді Л.В.Трофімової розглянув у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу №580/897/26 за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім. Гришка (вул. Шевченка 51, с. Ризине, Звенигородський район, Черкаська область, 20235, код ЄДРПОУ 03792817) до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління державного нагляду (контролю) у Черкаській області (вул. Хрещатик 223, м. Черкаси, 18001, код ЄДРПОУ 39816845), про визнання протиправною та скасування постанови, ухвалив рішення.
І. ПРОЦЕДУРА/ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ
29.01.2026 вх.№4772/26 представник позивача – адвокат Держан Валентина Василівна (електронний ордер) у позовній заяві просить: визнати протиправною та скасувати постанову про застосування штрафу від 13.01.2026 №093069.
03.02.2026 згідно із ухвалою суду позовну заяву залишено без руху шляхом надання: індивідуального акта на виконання ч.7 ст.161 КАС України; належної якості додатку «Повідомлення про розгляд Гришко.jpg»; обгрунтування змісту і характеру порушеного права; повідомлення з якою датою пов`язує перебіг строку звернення до суду.
11.02.2026 вх. №7037/26 представником позивача надана до суду заява на виконання ухвали суду та долучені: копія листа Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління державного нагляду (контролю) у Черкаській області щодо повідомлення про розгляд справи та ордер.
16.02.2026 згідно із ухвалою суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розпочатий через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.
ІІ. ДОВОДИ ПОЗИВАЧА
В обгрунтуванні вимог представник вказує, що водій ОСОБА_1 (не є працівником СТОВ ім. Гришка) з актом перевірки ознайомлений, який пояснив, що автомобільнаданий у цей день у його власне використання для перевезення щебню у зв`язку із здійсненням будівництва у домоволодінні. Щебінь не обліковувався у обліку Позивача, який не надає послуги з перевезення. Позивач був позбавлений надати пояснення під час розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності, позаяк на адресу 16.01.2025 отриманий лист про розгляд справи 13.01.2026 (стор 2 позовної заяви). На час перевірки Позивач не мав статусу перевізника, позаяк відповідальність застосовується до перевізників, а не користувачів, які перевозять вантаж (висновки ВС у справі №240/22448/20). Під час здійснення перевезень виявлено відсутність картки водія або щоденні реєстраційні листки режиму праці і відпочинку водія, тахокартка або роздрукована інформація про роботу та відпочинок водія за 17.12.2025 або бланк підтвердження діяльності та ТТН або інший документ на вантаж, немає протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
02.03.2026 вх.№10872/26 у відзиві представник просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Під час перевірки водій від пояснень та підпису відмовився (інспектором в акті зроблена відмітка). Завчасно повідомлений Позивач не прибув на розгляд справи 13.01.2026. Копію постанови направлено на адресу Позивача. Перевізникам, які використовують вантажні автомобілі масою понад 3.5 т установлений адаптаційний період для забезпечення обладнання транспортних засобів тахографами з 07.06.2010 до 01.06.2015, водій має вести індивідуальну контрольну книжку водія або мати копію графіка змінності водіїв або використовувати діючий та повірений тахограф. Факт вчиненого порушення не заперечується за матеріалами позову ні водієм ОСОБА_1 (ТТН не надав, посвідчення водія НОМЕР_1 ), ні Позивачем (власник транспорту), який має вид діяльності 49.41 вантажний автомобільний транспорт. Відповідач завчасно направив рекомендований лист (R067073354444), що 07.01.2026 прибув до відділення с.Ризине 20235, проте не забезпечене вчасне отримання суб`єктом господарювання. Відповідно до нормативів пересилання у межах області не може перевищувати 4 днів (наказ від 28.11.2013 №958). Відносини між оператором поштового зв`язку, який доставляє листи, та адресатом перебувають поза межами контролю відправника (висновки у постанові ВС у справі №809/1198/17, №820/6755/16, постановах ШААС у справі №320/12973/20, №320/6496/20). Відповідно до відеозапису проведення перевірки на момент перевірки водій ОСОБА_1 перевезив транспортним засобом марки КАМАЗ НОМЕР_2 не щебінь, а бетонні плити; працівник Укртрансбезпеки, зачитуючи акт проведення рейдової перевірки, звертається до водія: перевізник, власник СТОВ імені Гришка, правильно?, водій «угу» (відеофайли 20251217122432, 20251217124927 переглядаються за допомогою програми). Твердження Позивача безпідставні, позаяк наявність у водія протоколу перевірки та адаптації тахографу не перевірялися, що перевіряється посадовими особами Державної служби з безпеки на транспорті. Застосований адміністративно-господарський штраф у сумі 17000 грн правомірно на підставі виявлених порушень. Відсутність особи на час розгляду справи про накладення адміністративно-господарського штрафу не позбавляє її права спростовувати вину в суді та у зв`язку з цим не може бути самостійною підставою для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
17.12.2025 Управлінням державного нагляду (контролю) у Черкаській області Державної служби України з безпеки на транспорті о 12 годині 25 хвилин проведена перевірка додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень у Звенигородському районі (направлення на рейдову перевірку від 10.12.2025 №002734, зупинений КАМАЗ 45142 (24.35 т) СТОВ ім. Гришка НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 ), складений акт №072177 про виявлені порушення ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», Правил перевезення вантажів, наказу від 14.10.1997 №363, п. 6.1 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв від 07.06.2010 №340, п.3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів), затвердженої наказом від 24.06.2010 №385. За порушення передбачена відповідальність згідно абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Листом від 22.12.2025 СТОВ ім. Гришка повідомлено про розгляд справи 13.01.2026 з 9: до 11:45 за адресою: вул.Хрещатик 223, м.Черкаси (а.с.29), що прибув до відділення 07.01.2026, проте отриманий 16.01.2026 (а.с.51).
Відповідно до постанови від 13.01.2026 №093069 застосований штраф у сумі 17000 грн. Позивач вважає індивідуальний акт протиправним, тому звернувся до суду з позовом.
Розглянувши подані документи і матеріали, перевіривши повідомлені доводи, аргументи учасників щодо обставин справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів сукупно, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити з огляду на таке.
V. НОРМАТИВНО-ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Відповідно до абз. 2 ст. 19 Конституції України державні органи, органи місцевого самоврядування та їх службові і посадові особи зобов`язані діяти виключно в межах та спосіб, визначені законом.
Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулює Закон України «Про автомобільний транспорт» від 5 квітня 2001 року № 2344-III (далі – Закон № 2344-III). Згідно із статтею 6 Закону № 2344-III центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, в т.ч. державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті. Згідно із частинами 14, 17 статті 6 Закону № 2344-III державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. Згідно із абз. 54 статті 1 Закону № 2344-III рейдова перевірка (перевірка на дорозі) – перевірка транспортних засобів суб`єкта господарювання на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, контрольно-вагові комплекси та інші об`єкти, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту). Відповідно до статті 34 Закону № 2344-III автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.
Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті. Згідно із п. 8 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Відповідно до пунктів 2, 3, 4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженому Постановою КМУ від 08.11.2006 № 1567 (далі – Порядок № 1567) державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України. Згідно із пунктами 16 Порядку № 1567 рейдова перевірка (перевірка на дорозі) може проводитися однією посадовою особою Укртрансбезпеки. Під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) можливе здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів. Згідно із пунктами 12, 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка додержання суб`єктом господарювання вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку, здійснюється на підставі щотижневого графіка. Згідно із пунктом 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
Відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, статті 18 Закону України «Про автомобільний транспорт» та з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв колісних транспортних засобів наказом Міністерства транспорту і зв`язку України від 07.06.2010 № 340 затверджене Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі – Положення № 340), відповідно до пунктів 1.2, 1.3 якого встановлено особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку. Вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами. Згідно із п. 6.1. Положення № 340 вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.
Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів визначає Інструкція з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, що затверджена наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 № 385 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 20.10.2010 за № 946/18241 (далі – Інструкція № 385). Відповідно до пункту 1.3 Інструкції № 385 Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі). Згідно із п.3.1 Інструкції № 385 виробники транспортних засобів, перевізники, водії та ПСТ використовують тахографи, тахокарти, картки до цифрових тахографів, тип яких затверджено відповідно до вимог ЄУТР. Відповідно до пункту 3.3 Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.
Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (п.19 ч.1 ст.4 КАС України). 
Верховний Суд 11 вересня 2023 року у справі №420/14943/21 (адміністративне провадження №К/990/8225/23) сформулював правовий висновок про те, що критеріями обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень є: 1) логічність та структурованість викладення мотивів, що стали підставою для прийняття відповідного рішення; 2) пов`язаність наведених мотивів з конкретно наведеними нормами права, що становлять легітимну основу такого рішення; 3) наявність правової оцінки фактичних обставин справи (поданих заявником документів, інших доказів), врахування яких є обов`язковим у силу вимог закону під час прийняття відповідного рішення суб?єкта владних повноважень; 4) відповідність висновків, викладених у такому рішенні, фактичним обставинам справи; 5) відсутність немотивованих висновків та висновків, що не ґрунтуються на нормах права.
Відповідно до Закону України «Про адміністративну процедуру» від 17 лютого 2022 р. № 2073-IX (далі - Закон № 2073) адміністративний орган розглядає і вирішує справи, віднесені до його відання законом (предметна компетенція) (ч.1 ст.21 Закону № 2073). Особа має право в порядку, встановленому цим Законом, подати до адміністративного органу заяву з вимогою прийняти адміністративний акт з метою забезпечення реалізації її права, свободи або законного інтересу, виконання нею визначеного законом обов`язку, якщо вважає, що розгляд і виконання такої вимоги належить до компетенції адміністративного органу (ч.1 ст.38 Закону № 2073). Заява подається в усній чи письмовій формі (ч.1 ст.39 Закону № 2073). Заява в письмовій формі може бути подана до адміністративного органу шляхом особистого звернення, надіслана поштовим відправленням або подана в електронній формі, у тому числі з використанням Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (ч.2 ст.41 Закону № 2073). Відповідно до ч.1 ст.29 Закону № 2073 адміністративний орган за клопотанням учасника адміністративного провадження або з власної ініціативи, а також у випадках, передбачених законом, залучає до участі в адміністративному провадженні особу, яка сприяє розгляду справи та участь якої необхідна для розгляду справи. 
Верховний Суд у справі №820/4624/17 ЄДРСР 87516478 зазначив:згідно із пунктом 25 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. Згідно із пунктом 26 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. З матеріалів справи встановлено, що повідомленням від 05.09.2017 № 4132 позивача було викликано для розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт на 12.09.2017. Судом встановлено, що згідно із інформацією про відстеження пересилання поштових відправлень на Офіційному сайті «Укрпошта» копію повідомлення направлено на адресу позивача 05.09.2017, 07.09.2017 повідомлення надійшло до відділення зв`язку, проте не було вручено під час доставки. Вказане свідчить, що позивач мав можливість отримати дане повідомлення з 07.09.2017, проте вказаним правом не скористався. Згідно із пунктом 27 Порядку № 1567 у разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до положень статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника – документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія – посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Добросовісною вважається поведінка, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Поведінкою, що суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (висновки Верховного Суду у справі № 357/11125/22).
VІ. ОЦІНКА СУДУ
Згідно із ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів. Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Суд відхиляє необгрунтовані і непідтверджені доводи представника позивача, що водій перевозив щебінь для власного будівництва, позаяк не перевіряє надумані припущення, що спростовані позицією представника відповідача з огляду на фіксацію інспектором поведінки водія, який не поінформував про власне будівництво та/або про умови постійного чи тимчасового користування/оренди транспортного засобу юридичної особи у контексті того, що відповідно до вимог пункту 6.1 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв, вантажний автомобіль, яким виконувалися перевезення вантажів з повною масою понад 3,5 тонн, повинен був бути обладнаний діючим та повіреним тахографом.
Твердження представника Позивача в обґрунтування протиправності від 13.01.2026 постанови, що є власником ТЗ, але не є перевізником і не є суб`єктом відповідальності у спірних правовідносинах спростовані за результатом оцінки доказів у матеріалах справи.
Вантажні автомобілі повною масою понад 3,5 тон, які використовуються суб`єктами господарювання для внутрішніх перевезень вантажів в обов`язковому порядку повинні бути обладнані діючим та повіреним тахографом, для водія такого автомобіля, крім оформлення документів, визначених ст. 48 Закону № 2344-III, обов`язковим також є наявність протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, заповнених тахокарт (реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв) або картки водія чи роздруківки даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.
Згідно Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 (далі – Правила № 363) перевізник - фізична або юридична особа - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами. Характерною ознакою автомобільного перевізника є саме перевезення ним пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами, при цьому обставина отримання/неотримання доходу за таку діяльність не впливає на визначення вказаного поняття. Суд зазначає, що застосування штрафу у спірних правовідносинах поставлене у залежність від наявності/відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст. 48 Закону № 2344-III незалежно від того, чи здійснювались перевезення позивачем на комерційній основі чи для власних потреб. Основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форма якої наведена в додатку 7 до цих Правил (п. 11.1 Правил № 363). Відповідно до п. 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, транспортна послуга – це перевезення вантажів та комплекс допоміжних операцій, що пов`язані з доставкою вантажів автомобільним транспортом.
Водій під час перевірки надав посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, проте ТТН або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством (рахунок, касовий чек про оплату вантажу власним коштом, договір тимчасового/строкового (платного, безоплатного) користування ТЗ).
Суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах позивач є автомобільним перевізником у розумінні статті 1 Закону № 2344-III, тому згідно ст. 60 Закону № 2344-III на підставі постанови від 13.01.2026 №093069 Відповідачем правомірно застосований адміністративно-господарський штраф у сумі 17000 грн за виявлені порушення під керування ТЗ водієм ОСОБА_1 , який не надав жодних документів і пояснень щодо використання КАМАЗ НОМЕР_4 , що належить Позивачеві.
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
Згідно із частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Покликання позивача на процедури повідомлення про розгляд справи суд вважає необґрунтованими. 
Надаючи оцінку твердженню представника Позивача про неможливість участі у розгляді справи 13.01.2026 за отриманого листа 16.01.2026, суд з урахуванням обігу кореспондендії у межах області враховує висновки Верховного Суду у справі №820/4624/17 ЄДРСР 87516478, який зазначив: позивач мав можливість отримати повідомлення (07.01.2026), проте вказаним правом не скористався.
Суд бере до уваги інші аргументи сторін (повноваження різних органів щодо перевірки протоколу і тахографу), зазначені у заявах по суті справи, однак вказує, що встановлені судом обставини є самостійними та достатніми підставами для прийняття рішення по суті спору.
За вказаних обставин і з урахуванням меж заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, перевірених доводів і оцінених доказів, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову потрібно відмовити.
VІІІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ 
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд зазначає таке. Згідно з частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Позовні вимоги не підлягають задоволенню, тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 2, 5-16, 19, 73-78, 90, 139, 242-246, 255, 258, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову відмовити.
Судові витрати не потребують розподілу.
Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із початком функціонування модулів ЄСІТС з урахуванням підпунктів 15.1, 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до рішення ВРП від 17.08.2021 № 1845/О/15-21.
Копію рішення направити сторонам справи:
позивач: Сільськогосподарське товариства з обмеженою відповідальністю ім. Гришка [вул. Шевченка 51, с. Ризине, Звенигородський район, Черкаська область, 20235, код ЄДРПОУ 03792817]; 
відповідач: Державна служба України з безпеки на транспорті в особі Управління державного нагляду (контролю) у Черкаській області [вул. Хрещатик 223, м. Черкаси, 18001, код ЄДРПОУ 39816845]. 
Рішення суду складене 07.04.2026.

Суддя 	Лариса ТРОФІМОВА