Справа № 343/2380/25 
Провадження № 22-з/4808/33/26 
Головуючий у 1 інстанції Лицур І. М. 
Суддя-доповідач Барков В. М.

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Баркова В. М.,
суддів:  Василишин Л. В.,
Максюти І. О.,
розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника ОСОБА_1 адвоката Малетина Андрія Ярославовича про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Долинського районного суду від 02 січня 2026 року задоволено позов ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором позики № 77781773 від 22 вересня 2021 року в розмірі 37 625,93 грн., а також 2 422,40 грн. сплаченого судового збору та 13 000 грн. витрат за надання професійної правової допомоги.
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 07 квітня 2026 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Малетина А. Я. задоволено частково. Заочне рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 02 січня 2026 року скасовано, позов ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором позики № 77781773 від 22 вересня 2021 року у розмірі 15 813,13 грн., з яких: 12 178 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 3 635,13 грн. – заборгованість за процентами, а також витрати на професійну правничу допомогу понесені в суді першої інстанції у розмірі 5 460 грн. та судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 017,41 грн.
Від представника ОСОБА_1 адвоката Малетина А. Я. 08 квітня 2026 року надійшла заяву про ухвалення додаткового рішення. У поданій заяві представник відповідача просить ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру відмовлених позовних вимог у сумі 8 700 грн. До заяви надано докази понесених судових витрат та докази надсилання заяви позивачу ТОВ «Коллект Центр».
Від позивача ТОВ «Коллект Центр» надійшло заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, у якому зазначено, що представник відповідача не виконав умову щодо наявності поважності причин неподання відповідних доказів понесених витрат до закінчення судових дебатів, із врахуванням того, що такі докази повинні були бути подані разом із апеляційною скаргою, або ж до ухвалення постанови у справі із врахуванням того, що сума витрат була фіксованою. Представник позивача вказує, що докази понесених витрат на правову допомогу мали бути подані із апеляційною скаргою, а не після винесення постанови у справі. Також зазначає, що заявлені відповідачем витрати за надання правничої допомоги є завищеними. Крім того, відповідачем не надано доказів оплати таких послуг.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати – без повідомлення учасників справи.
Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З огляду на вищенаведене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи в межах питання, що підлягає судовому розгляду, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
За змістом підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у постанові суду апеляційної інстанції має бути зазначено про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частина перша, пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною третьою статті 141 ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Відповідно до частин першої-третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 141 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 26 липня 2023 року у справі № 160/16902/20 зазначено, що за загальним правилом, питання про стягнення таких витрат має вирішуватися судом одночасно із задоволенням позову такої сторони у рішенні, постанові або ухвалі. Разом з тим, суд може розглянути це питання і після вирішення справи, але лише за наявності визначених законом передумов: неможливості подати докази розміру понесених витрат внаслідок поважних причин з подачею відповідної заяви «про це» до закінчення судових дебатів. Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже, така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами).
Вирішуючи питання темпоральних меж подання заяви про стягнення витрат на правову допомогу, а також доказів на підтвердження їх фактичного понесення та розміру, колегія суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі № 340/2823/21 зауважила, що вказівка у частині сьомій статті 139, частині третій статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останній етап – перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи – для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи.
Проте підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.
Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.
Якщо ж до завершення розгляду сторона не заявила суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді, й, відповідно, не надала документів, які ці витрати підтверджують, суд у такому випадку не має підстав розподіляти ці витрати. Не виникне підстав для їх розподілу шляхом ухвалення додаткового судового рішення відповідно до статті 252 КАС України й тоді, коли заява про розподіл витрат на правничу допомогу, як і докази, які ці витрати підтверджують, будуть подані суду вже після того, як цей суд розгляне справу й ухвалить відповідне рішення.
Як вбачається з матеріалів справи, в своїй апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Малетин А. Я. вказав, що попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи в апеляційному суді, становить від 15 000 грн і складається з витрат на професійну правничу допомогу, а докази фактичного розміру цих витрат будуть надані після ухвалення рішення за результатами розгляду апеляційної скарги (а.с. 122-124).
Строк для подачі таких доказів закінчувався (з урахуванням вихідних днів) 13 квітня 2026 року включно.
Заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу подана представником відповідача 08 квітня 2026 року, тобто у строк, передбачений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, відтак ця заява підлягає задоволенню.
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представник відповідача надав копію договору про надання професійної правничої допомоги № 15/02/26 від 15 лютого 2026 року, акт про надання професійної правничої допомоги від 07 квітня 2026 року на суму 15 000 грн.
Таким чином, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, відсутності заперечення позивача щодо співмірності витрат на правничу допомогу, беручи до уваги, що судом апеляційної інстанції задоволено позовні вимоги частково у розмірі 15 813,13 грн. із заявлених позивачем 37 652,93 грн., що становить 42%, відповідно задоволено частково вимоги апеляційної скарги на 58% (100% - 42%). Тому апеляційний суд вважає, що з позивача ТОВ «Колект Центр» на користь відповідача ОСОБА_1 необхідно стягнути документально підтверджені витрати на правничу допомогу у розмірі 8 700 грн. (15 000 грн. х 58%)
Керуючись статтями 141, 270 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Малетина Андрія Ярославовича про ухвалення додаткового рішення – задовольнити.
Стягнути з ТОВ «Колект Центр» на користь ОСОБА_1 8 700 (вісім тисяч сімсот) грн. у відшкодування витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
Додаткова постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст додаткової постанови складено 17 квітня 2026 року.

Судді В. М. Барков

Л. В. Василишин

І. О. Максюта