ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 лютого 2026 року	справа № 380/17978/25	
м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання протиправним і скасування рішення про коригування митної вартості товарів, -
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Львівської митниці (далі відповідач, митний орган), у якій просить визнати протиправним і скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2025/800031/1 від 04.07.2025.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що надав до митного оформлення митну декларацію 25UA209160006997U0 від 24.06.2025, в якій задекларував товар «Автомобіль легковий … який був у використанні, після ДТП марки BMW». Задекларована митна вартість товару складається з фактурної вартості та витрат на транспортування товару. На підтвердження заявленої митної вартості надав митному органу належний та достатній пакет документів. Натомість відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів. Позивач переконаний, що документи, які він надавав до митного оформлення підтверджують заявлені числові значення складових митної вартості товарів, не містять ні розбіжностей, ні ознак підробки, а сумніви відповідача безпідставні та необґрунтовані.
Ухвалою від 04.09.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою від 27.02.2026 відмолено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.
На адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечив. В обґрунтування такого вказав, що посадові особи Львівської митниці перевірили всі документи, що подавались разом із митною декларацією і на підставі цього встановили розбіжності та відсутність всіх необхідних документів, що стали законною підставою для витребування додаткових документів, у зв`язку з чим у митного органу виникли обґрунтовані сумніви у правильності визначеної декларантом митної вартості, про що зазначено безпосередньо і в рішенні про коригування митної вартості. 
Також наголосив на тому, що необхідність витребування документів є передусім способом упевнитися в тому, що декларант правильно визначив митну вартість. Повідомив, що обов`язок доведення ціни товару лежить на декларанті, і саме декларант має довести, що ним правильно здійснено розрахунки митної вартості, в тому числі обрано метод визначення митної вартості товарів. Натомість митний орган має довести обґрунтованість сумнівів.
На підставі цього вважає, що рішення про коригування митної вартості товарів прийняті з дотриманням вимог чинного законодавства та не підлягають скасуванню. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Суд всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та встановив таке.
ОСОБА_1 (далі – позивач) згідно Рахунку-Договору купівлі-продажу № 120625003 (далі – Рахунок) з фірмою «AUTO KOELEMAN» придбав авто BMW X5 50E. Позивач здійснив подальше митне оформлення товару де митну вартість ввезеного товару задекларував за основним методом визначення митної вартості товарів (за ціною договору (контракту). 
З метою митного оформлення позивач подав до Львівської митниці митну декларацію 25UA209160006997U0 від 24.06.2025, в якій задекларував товар «Автомобіль легковий … який був у використанні, після ДТП марки BMW»
На підтвердження заявленого рівня складових митної вартості товарів позивач надав митному органу наступні документи:
Рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) № 120625003 від 12.06.2025; Декларація про походження товару (Declaration of origin) № 120625003 від 12.06.2025; Загальна декларація прибуття № 25UA114100064867920 від 13.06.2025; Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_1 від 15.01.2024; Висновок про вартісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованою експертною організацією - Звіт № 2306/12 від 23.06.2024; Договір про надання послуг митного брокера б/н від 11.06.2025; Інші некласифіковані документи: Довіреність № 1979 від 29.08.2023; Інші некласифіковані документи: фото BMW від 17.06.2025 року; Копія митної декларації країни відправлення BKP MRN 25DE830562159796B1; Сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу UA.016.00012239-25 від 18.06.2025 року; Сертифікат відповідності транспортного засобу UA.016.0122399-25 від 12.06.2025; Паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин державного кордону України – GK200027 від 09.02.2018 року; Паспортний документ фізичної особи, що містить інформацію про місце постійного або тимчасового проживання на території України – 001646346 від 14.03.2018 року;
За наслідками опрацювання поданих документів митний орган надіслав повідомлення декларанту з вимогою надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості. 
Після розгляду усього наданого пакету документів, Митниця не погодилась із заявленою митною вартістю товарів та прийняла Рішення про коригування митної вартості № UA209000/2025/800031/1 від 04.07.2025 року.
У гр. 33 вказаного рішення митний орган зазначив такі зауваження:
- за ЕМД від 24.06.2025 N? 25UA209160006997U0 декларантом заявлено витрати на транспортування 300 євро, однак документів на підтвердження такої суми до митного оформлення не надано.
- згідно висновку експерта від 23.06.2024 № Звіт № 2306/12 вартість відновлювального ремонту становить 23050,42 євро, сума обрахована з використанням програмного комплексу, однак документального підтвердження заявлених відомостей для проведеного обрахунку не надано. Експертом самостійно не встановлено наявність технічних несправностей (пошкоджень). У п.3.2.7. висновку експерт зазначає, що пошкодження зафіксовані в додатковому Аркуші митного огляду, однак такі документи не надано. У даному Висновку, як зазначається у такому, обрахована ймовірна вартість оцінюваного КТЗ, отже такий документ носить виключно інформаційний характер.
26.08.2025 позивач в порядку ч. 8 ст. 55 МК України надав Митниці додаткові письмові пояснення до яких просив долучити: 1) Договір № 09/06-25/01 на транспортне обслуговування від 09.06.2025 року; 2) Акт прийому наданих послуг по договору № 09/06-25/01 від 09.06.2025, що датується 30.06.2025 року; 3). Рахунок на оплату транспортних послуг № 37/FO від 10.07.2025 року. У цих поясненнях позивач пояснив витрати на транспортування товару й спростував зауваження Митниці стосовно змісту висновку експерта.
29.08.2025 Митниця надіслала позивачу листа № 7.4-1/15-02/10/21898 від 29.08.2025 в якому відмовила позивачу у скасуванні рішення про коригування митної вартості (надалі – Лист Митниці від 08.11.2024) та залишила його без змін.
Позивач не погодився із таким рішенням відповідача та вважає його протиправним, тому звернувся з цим позовом до суду.
При вирішенні спору по суті суд керується таким.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Спірні правовідносини врегульовані приписами МК України, який визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться, зокрема, відомості про фактурну вартість товарів; митну вартість товарів та метод її визначення (п.п. «є» та п.п. «ж» п. 5 ч. 8 ст. 257 МК України).
Згідно ч. 1 ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (ч. 2 ст. 57 МК України). Згідно ч. 4-5 ст. 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари тобто загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Відповідно до ч. 2-3 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу, а саме: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (ч. 3 ст. 57 МК України). Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом (ч. 4 ст. 57 МК України).
Декларант який заявляє митну вартість товару, зобов`язаний, зокрема подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (п. 2 ч. 2 ст. 52 МК України).
Приписи ст. 53 МК України визначають вичерпний перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості. За змістом ч. 2 вказаної статті документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант на письмову вимогу митного органу зобов`язаний протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (ч. 1 ст. 54 МК України).
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (ч. 3 ст. 54 МК України).
Положення ч. 2 ст. 55 МК України визначають, що письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
При цьому, згідно ч. 1 ст. 55 МК України вказане рішення про коригування митної вартості товарів приймається митним органом у письмовій формі якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Такими випадками згідно ч. 6 ст. 54 МК України є: 1) невірно проведений декларантом розрахунок митної вартості; 2) неподання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
У випадку незгоди декларанта з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів митний орган за зверненням декларанта випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу на строк 90 днів з дня випуску товарів (ч. 7 ст. 55 МК України).
Системний аналіз наведених вище норм МК України дозволяє зробити такі висновки:
- основним методом визначення митної вартості товарів є метод «за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)»;
- МК України визначає вичерпний перелік документів, що подаються декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення, а також забороняє вимагати будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в статті 53 цього кодексу;
- митний орган має повноваження витребувати додаткові документи лише за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
- МК України визначає чіткий перелік обставин, які зумовлюють виникнення обґрунтованого сумніву щодо визначеної декларантом митної вартості товару.
Предметом спірних правовідносин є законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів. Позивач вважав, що зауваження, які висловив митний орган безпідставні, а другорядний метод визначення митної вартості товарів застосований незаконно.
Щодо обґрунтованості й законності оскаржуваного рішення суд зазначає таке.
Дослідивши зміст гр. 33 оскаржуваного рішення суд наступним чином узагальнює зауваження митного органу, які стали підставою для коригування митною вартості товарів:
1) декларант не надав документів на підтвердження заявленої суми витрат на транспортування;
2) зауваження щодо достовірності відомостей, що наведені у висновку експерта;
Надаючи правову оцінку аргументам митного органу у цій частині, суд виходить з такого.
Щодо зауваження про те, що декларант не надав документів на підтвердження заявленої суми витрат на транспортування, позивач надіслав до Львівської митниці додаткові пояснення в порядку ч. 8 ст. 55 МК України, в яких зазначив наступне: «На підтвердження витрат на транспортування в сумі 300 євро Гусар Роман Ігорович надає наступні документи: Договір № 09/06-25/01 на транспортне обслуговування від 09.06.2025 року, укладений з перевізником; Акт приймання-передачі наданих послуг за цим договором, підписаний сторонами та датований 30.06.2025 року, що підтверджує факт надання транспортних послуг; Рахунок на оплату транспортних послуг № 37/FO від 10.07.2025 року, який підтверджує вартість заявлених витрат у розмірі 300 євро. Ці документи підтверджують фактичне надання транспортних послуг і визначену сторонами їх вартість. Вони є належними первинними документами, які безпосередньо підтверджують суму транспортних витрат, зазначену в митній декларації.».
На ці пояснення та документи Митниця відповіла, що Договір між позивачем та перевізником укладено 09.06.2025 і містить дані про конкретний автомобіль BMW X5E, але інвойс на його придбання був виданий лише 12.06.2025. За договором міжнародне перевезення має підтверджуватися CMR-накладною, однак її не подано. Під час перетину кордону перевізником у базах не значилася ФОП-перевізник; автомобіль ввіз Роман Стешин за нотаріальною довіреністю від Гусара. Тому немає доказів, що ФОП- перевізник здійснювала чи організовувала перевезення, а її документи не можуть підтверджувати вартість транспортування автомобіля до митного кордону України.
Такі зауваження митного органу суд відхиляє, як безпідставні. Як вказував позивач у позовній заяві та з чим погоджується суд, по-перше, посилання митниці на те, що договір укладено раніше за дату інвойсу, не має правового значення. Господарські договори можуть укладатися до моменту фактичного придбання товару, у тому числі з метою забезпечення майбутніх господарських потреб сторін. Укладення договору на транспортне обслуговування за декілька днів до отримання інвойсу є цілком законною та поширеною практикою і жодним чином не свідчить про його фіктивність чи недійсність. 
По-друге, твердження про відсутність CMR як доказу виконання договору не відповідає дійсності. Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (ст. 4) передбачає, що перевезення підтверджується складанням вантажної накладної, однак її відсутність не означає недійсності самого договору перевезення. Більше того, положення Конвенції застосовуються до міжнародних перевезень товарів, тоді як у даному випадку здійснювалося транспортування транспортного засобу, що має свою специфіку. Правовідносини підтверджуються належно укладеним договором та іншими первинними документами, зокрема актами виконаних робіт та рахунками.
По-третє, факт того, що автомобіль переміщувався через кордон фізично іншим водієм ( ОСОБА_2 ) на підставі нотаріальної довіреності, жодним чином не спростовує участі ФОП ОСОБА_3 як перевізника. Виконання окремих дій у межах транспортування (керування транспортним засобом) могло бути здійснене уповноваженою особою, проте організаційні та фінансові відносини з транспортування забезпечувала саме ФОП ОСОБА_4 , що підтверджується договором та супровідними документами. Законодавство України не вимагає, щоб перевізник особисто здійснював водіння транспортного засобу, натомість допускається залучення третіх осіб для фактичного виконання зобов`язання.
По-четверте, відсутність у базах даних митних органів відомостей про ФОП ОСОБА_3 як перевізника не є підставою для заперечення факту існування та дійсності господарських правовідносин між сторонами. Відомості до інформаційних систем ДМС України вносяться залежно від поданих під час перетину кордону документів і не завжди відображають фактичного замовника чи організатора перевезення.
Отже, доводи митного органу про відсутність підтверджень участі ФОП-перевізника у транспортуванні суд вважає необґрунтованими. Досліджені судом договір, належним чином оформлені первинні бухгалтерські документи та визначені сторонами умови співпраці підтверджують, що саме ФОП-перевізник організовувала та забезпечувала перевезення транспортного засобу. Витрати на транспортування, понесені в межах виконання цього договору, підлягають урахуванню при визначенні митної вартості оцінюваного товару.
Щодо зауважень митниці до результатів експертизи, наданої до митного оформлення, суд зазначає наступне.
Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта.
В оскаржуваному рішенні митниця вказує, що вартість відновлювального ремонту становить 23050,42 євро, сума обрахована з використанням програмного комплексу, однак документального підтвердження заявлених відомостей для проведеного обрахунку не надано. Експертом самостійно не встановлено наявність технічних несправностей (пошкоджень). У п.3.2.7. висновку експерт зазначає, що пошкодження зафіксовані в додатковому Аркуші митного огляду, однак такі документи не надано. У даному Висновку, як зазначається у такому, обрахована ймовірна вартість оцінюваного КТЗ, отже такий документ носить виключно інформаційний характер;
Проте, суд погоджується з аргументами позивача, що висновок експерта складено з використанням ліцензованого програмного комплексу, що відповідає міжнародним стандартам оцінки пошкоджень транспортних засобів та широко застосовується у практиці страхових компаній, автосервісів та експертних установ. Сам факт використання відповідного програмного забезпечення є загальноприйнятим і не потребує додаткового підтвердження його правильності.
У висновку експерт посилається на додатковий аркуш митного огляду, де зафіксовані пошкодження транспортного засобу. Таким чином, наявність дефектів підтверджена офіційним документом митного органу, що сам по собі має належну доказову силу. Відсутність копії цього аркуша у матеріалах експертного висновку не нівелює його змісту. Окрім цього, експерт має право використовувати наявні відомості з різних джерел для обґрунтування висновків, що і було зроблено у даному випадку. Той факт, що певний додатковий аркуш не долучено до митних документів, не знецінює самостійно проведений огляд і результати оцінки.
Посилання митниці на те, що експертом обрахована лише ймовірна вартість та що Звіт має лише інформаційний характер, суд оцінює як довільне та необґрунтоване тлумачення. Досліджений судом висновок експерта містить належні розрахунки фактичної вартості відновлювального ремонту, виконані на підставі спеціальних знань та у відповідності до застосовної методики. За таких обставин документ має правовий статус офіційного експертного висновку та не може бути знецінений виключно суб`єктивною оцінкою митного органу. Окрім цього, митниця, як суб`єкт владних повноважень, не доводить обґрунтованості своїх тверджень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.
Митниця у відповіді на письмові пояснення декларанта зазначила, що відповідно до п. 4.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду Держмайна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 (далі – Методика), у звіті (акті) або висновку експерта (експертного дослідження) про оцінку КТЗ зазначається, зокрема, така інформація (підпункт "и"): дані про час та місце проведення огляду КТЗ оцінювачем (експертом). Такі відомості у Звіті відсутні.
Зауваження щодо відсутності у Звіті даних про час і місце огляду КТЗ є формальними і не впливають на достовірність розрахунків вартості. У Звіті чітко зазначено, що об`єкт оцінки оглядався експертом, і на підставі цього було зроблено висновки про його технічний стан. Наявність чи відсутність додаткових реквізитів (зокрема точних даних про місце огляду) не змінює статусу звіту як належного документа, що підтверджує вартість об`єкта оцінки. Подібні формальні недоліки не нівелюють суті та результатів експертного дослідження.
Врешті, суд погоджується із аргументами позивача, що більшість зауважень відповідача стосувалися тих невідповідностей, які не впливали на можливість перевірити заявлені числові значення митної вартості авто. Інші ж зауваження ґрунтувалися на неприйнятті до уваги інших наданих до митного оформлення документів та договорів, на виконання яких і відбувалась поставка авто.
Судом встановлено, що зауваження митного органу до документів, які підтверджували числові значення витрат на транспортування товару були формальними та безпідставними.
Враховуючи вищевикладене, а також беручи до уваги відсутність належних доказів на підтвердження позиції митного органу, суд вважає, що позивач для митного оформлення надав всі документи, необхідні для підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару, які містили необхідні числові показники митної вартості. Тому, відповідач безпідставно застосував резервний (другорядний) метод визначення митної вартості товару.
Суд також наголошує на тому, що митний орган має повноваження вимагати додаткові документи лише у разі, коли подані для митного оформлення документи, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, містять розбіжності, ознаки підробки або відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Однак зі змісту вимоги митного органу неможливо встановити недоліки, які не дозволили погодитися із заявленою митною вартістю та яким чином ці недоліки можливо усунути. 
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Матеріали справи свідчать, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень не надав переконливих доказів, які б підтверджували правомірність прийняття оскаржуваних рішень щодо коригування митної вартості товарів. Тому, таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити повністю.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Згідно з ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Оскільки суд вирішив задовольнити позов повністю, отже судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в сумі 2361,36 грн.
Стосовно заявлених витрат на правничу допомогу суд зазначає таке.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно з ч. ч. 3-4 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. ч. 5-7 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач надав суду наступні документи:
1) Договір № 1055 про надання правничої допомоги від 21.08.2025;
2) Рахунок на оплату № 01 від 23 вересня 2025 року на суму 26000 грн.;
3) Акт про надання правничої допомоги № 01 від 23.09.2025 року згідно Договору про надання правничої допомоги № 1055 від 21.08.2025 року.;
Суд вважає, що визначена сума понесених витрат на професійну правничу допомогу, за результатами розгляду цієї справи не є належним чином обґрунтованою та завищеною у контексті дослідження обсягу фактично наданих ним послуг із урахуванням складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг і витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.
При визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 19.09.2019 у справі № 826/8890/18.
Ураховуючи, що вказану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання як справу незначної складності, з огляду на наявність усталеної судової практики у цій категорії спорів, суд вважає, що зазначений гонорар не є співмірним з обсягом проведеної роботи і вважає за можливе стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 6000,00 грн.
Керуючись ст.ст. 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295 КАС України, суд -
ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправним та скасувати Рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2025/800031/1 від 04.07.2025.
3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 2361 (дві тисячі триста шістдесят одну) грн 36 коп. 
4. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці 6000 (шість тисяч) грн 00 коп понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).
Відповідач: Львівська митниця (79000 м. Львів вул. Костюшка 1; код ЄДРПОУ 43971343).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Р.П. Качур