Справа № 638/20182/25
Провадження № 2/638/3360/26
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
Іменем України
10 квітня 2026 року       м. Харків
Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді Латки І.П.,
за участю секретаря судового засідання Мяснянкіної Г.П.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
третя особа – Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові питання про ухвалення додаткового рішення у справі № 638/20182/25 за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, третя особа – Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, 
в с т а н о в и в:
У жовтні 2025 року ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, третя особа – Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, в якому просив суд визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою; АДРЕСА_1 , із покладенням на батька обов`язку, щодо утримання та самостійного виховання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути аліменти з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягування з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Харкова від 23 березня 2026 року у справі № 638/20182/25 відмовлено ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, третя особа – Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради.
Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , окрім визначення місця проживання дитини разом з ним, просив суд стягнути з відповідачки аліменти на утримання дитини, з приводу чого подав відповідні докази і надав пояснення у позовній заяві.
Разом з тим, судом по суті розглянуто лише позовну вимогу про визначення місця проживання дитини, проте не ухвалено рішення щодо позовної вимоги про стягнення аліментів.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.
Ухвалою суду від 01 квітня 2026 року призначено до розгляду за власною ініціативою питання про ухвалення додаткового рішення у справі № 638/20182/25 за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, третя особа – Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради.
У судове засідання учасники справи не з`явилися, про судове засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталися.
Відповідно до ч. 3, 4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
З урахуванням викладеного, суд вважав за можливе розглянути питання про ухвалення додаткового рішення за власною ініціативою без участі належним чином повідомлених сторін.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується Свідоцтвом про народження, виданим повторно 28 липня 2017 року на бланку серія НОМЕР_1 .
ОСОБА_4 зареєстрований разом з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідка про склад сім`ї) від 17 червня 2024 року.
Згідно з Відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру № 1922276 від 22.10.2025 ОСОБА_2 знята з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , з 12 червня 2024 року.
Отже, судом не встановлено місце проживання відповідачки на теперішній час, проте нею під час розгляду справи не заперечувалася та обставина, що вона не проживає разом з позивачем та дитиною за однією адресою. 
Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Статтею 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з частиною другою статті 3 Конвенції держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 СК України).
Відповідно до положень Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті фактичних обставин цієї справи, суд зазначає, що позивач належними, допустимими та достовірними доказами довів обставини, які входять до предмету доказування, та на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а саме, що сторони є батьками ОСОБА_4 , який проживає разом з позивачем та перебуває на його утриманні, що не заперечується відповідачкою. 
Під час розгляду справи відповідач не надало доказів наявності підстав для звільнення її від обов`язку утримувати сина на підставі ст. 188 СК України.
При визначенні розміру аліментів, який підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, суд враховує, що відповідачка є особою працездатного віку, доказів того, що у неї є на утриманні інші діти, непрацездатні батьки чи інші особи, яких вона зобов`язана утримувати відповідно до закону, відповідачем всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано. Відомостей про стан здоров`я відповідача, який би обмежував можливості відповідача працювати та отримувати дохід, матеріали справи не містять. 
У частині 3 ст. 183 СК України закріплено загальний підхід до визначення розміру аліментів на утримання дитини у частці заробітку (доходу) платника аліментів, а саме 1/4 частка заробітку (доходу) платника аліментів на утримання однієї дитини.
У зв`язку з викладеним, суд вважає, що для стягнення аліментів у розмірі, меншому, ніж це передбачено ч. 3 ст. 183 СК України, повинні існувати поважні та істотні обставини, які позбавляють платника аліментів об`єктивної можливості сплачувати аліменти у такому розмірі, та які відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України враховуються при визначенні розміру аліментів.
Судом не встановлено обставин для стягнення аліментів у розмірі меншому, ніж 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача. 
Таким чином, виходячи з якнайкращих інтересів дитини, принципів справедливості, співмірності та верховенства права, суд стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки аліменти у такому розмірі, на переконання суду, є необхідними та достатніми для забезпечення гармонійного розвитку дитини. 
Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. 
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст. 2, 4, 10, 12-13, 76-81, 89, 131, 141, 223, 259, 263-265, 268, 270, 352, 354 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
Позовні вимоги ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, третя особа – Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 10 жовтня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).
Додаткове рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне додаткове рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного додаткового рішення суду.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне додаткове рішення суду складено 10 квітня 2026 року.
Суддя І.П. Латка