ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

20 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/2441/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),
суддів: Суховарова А.В., Головко О.В., 

розглянув в письмовому провадженні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03 червня 2025 року (суддя Батрак І.В. ) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -	
 	
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, у якому просить суд: 
- визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо не зарахування до страхового стажу позивача її роботи з 14.11.2008 по 30.12.2022 у закладі надання психіатричної допомоги у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;
- зобов`язати відповідачів зарахувати до страхового стажу позивача період її роботи з 14.11.2008 по 30.12.2022 у закладі надання психіатричної допомоги у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», із зарахуванням відпусток без збереження заробітної плати згідно із даними довідки КНП «Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб» Запорізької обласної ради від 16.12.2024 №320, у зв`язку із чим перерахувати розмір її пенсії з 13.01.2025.
Позовні вимоги мотивовані тим, що вона перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області та отримує пенсію за віком. Під час призначення пенсії ГУ ПФУ в м. Києві не було зараховано до її стажу у подвійному розмірі періоди роботи з 14.11.2008 по 30.12.2022. Враховуючи, що вона має право на зарахування зазначеного періоду у подвійному розмірі в силу положень ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» оскільки працювала в клінічному закладі з наданням психіатричної допомоги, вважає таку бездіяльність відповідачів протиправною тому звернулась до суду за захистом своїх прав. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 03 червня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в м. Києві щодо зарахування до страхового стажу роботи ОСОБА_1 у закладі з надання психіатричної допомоги з 14.11.2008 по 30.12.2022 у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», при призначенні їй з 13.01.2025 пенсії за віком; зобов`язано ГУ в м. Києві зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 у закладі з надання психіатричної допомоги з 14.11.2008 по 30.12.2022 до її страхового стажу у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку із чим перерахувати їй розмір пенсії за віком з 13.01.2025; в задоволенні решти вимог відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ГУ ПФУ в м. Києві звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Скаржник зазначив, що пенсії позивачу нарахована та виплачується у розмірі відповідно до діючого пенсійного законодавства і підстави для зарахування стажу роботи позивача допомоги з 14.11.2008 по 30.12.2022 у подвійному розмірі відсутні. 
Позивач своїм правом на подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався. 
Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач у справі, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області з 13.01.2025 та отримує пенсію за віком. 
Також під час розгляду цієї справи судом встановлено, що заява позивача про призначення пенсії за віком від 21.01.2025 була розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в м. Києві, пенсія позивачу призначена з дня наступного за днем набуття пенсійного віку – з 13.01.2025, страховий стаж позивача враховано у розмірі 36 років 3 місяці 3 дні.
При цьому, розрахунком страхового стажу по пенсійній справі позивача підтверджується, що до нього враховані періоди її роботи по 31.12.2024, але період роботи у закладі з надання психіатричної допомоги з 14.11.2008 по 30.12.2022 не враховано у подвійному розмірі згідно із ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідно до наданої суду ксерокопії трудової книжки позивача вона у період з 14.11.2008 по 30.12.2022 працювала у КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької міської ради, до перейменування КУ «Обласна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради, на посаді сестри медичної палатної у психіатричному відділенні.
На звернення позивача щодо зарахування періоду роботи з 14.11.2008 по 30.12.2022 до страхового стажу в подвійному розмірі ГУ ПФУ в Запорізькій області листом від 25.03.2025 №0800-0207-8/28527 повідомлено, що пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років, окремого рішення про відмову у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи позивача у КНП «Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб» Запорізької міської ради у подвійному розмірі не приймалось.
Вважаючи таку бездіяльність відповідачі протиправною позивач звернулась до суду із цим позовом за захистом порушеного права. 
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року (далі Закон №1058-IV).
Статтею 24 Закону України №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
За правилами пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Положення Закону України від 05.11.1991р. №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Таке правове регулювання визначає, що положення Закону №1788-ХІІ, в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в тому числі щодо пільг по обчисленню стажу), підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій.
Відповідно до ст. 60 Закону №1788-ХІІ робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Верховний Суд у постановах від 11.02.2025 у справі №420/8637/24, від 20.04.2022 у справі №214/3705/17, від 27.04.2023 у справі №160/14078/22, від 20.04.2022 у справі №214/3705/17, зробив висновок про правомірність зарахування до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону №1788-ХІІ періоди роботи в інфекційних закладах після 01.01.2004, тобто після дати набрання чинності Законом №1058-IV.
Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що позивачем доведено належними, допустимими та достатніми доказами, що в у період з 14.11.2008 по 30.12.2022 працювала у КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької міської ради, до перейменування КУ «Обласна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради, на посаді сестри медичної палатної у психіатричному відділенні, а тому зазначений стаж підлягає зарахуванню до страхового стажу роботи у подвійному розмірі.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що ГУ ПФУ у м. Києві, яке здійснювало розгляд заяви позивача про призначення пенсії за віком за принципом екстериторіальності безпідставно не зарахувало період роботи з 14.11.2008 по 30.12.2022 до страхового стажу позивача в подвійному розмірі і така бездіяльність відповідача є протиправною .
При цьому колегія суддів погоджується з тим, що суд першої інстанції вирішуючи питання щодо обрання належного та ефективного способу захисту порушеного права позивача обґрунтовано зобов`язав ГУ ПФУ в м. Києві зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 у закладі з надання психіатричної допомоги з 14.11.2008 по 30.12.2022 до її страхового стажу у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку із чим перерахувати їй розмір пенсії за віком з 13.01.2025, та відмовив у задоволенні решти позовних вимог через їх необґрунтованість та безпідставність. 
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає що судом першої інстанції у справі ухвалено правильне рішення про часткове задоволення заявлених позивачем позовних вимог. 
Колегія суддів вважає суд першої інстанції надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та дослухався до усіх аргументів сторін, які здатні вплинути на результат вирішення спору та постановив правильне рішення про часткове задоволення заявлених позивачем у справі позовних вимог.
Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. 
У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03 червня 2025 року у справі залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова 

суддя А.В. Суховаров 

суддя О.В. Головко