25.02.2026 Справа № 756/12288/25

Справа пр. № 2/756/929/26
ун. № 756/12288/25

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
25 лютого 2026 року  Оболонський районний суд міста Києва в складі: 
головуючого - судді Андрейчука Т.В.,
за участю секретаря судового засідання  - Кушко М.В.,
розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Києві цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ФК Форт" до ОСОБА_1 про виселення, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2025 року позивач ТОВ "ФК Форт" звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача ОСОБА_1 про виселення особи, що самоправно зайняла житлове приміщення.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що ним на електронному аукціоні придбано квартиру АДРЕСА_1 .
На момент укладення договору купівлі-продажу вказаної квартири за інформацією з реєстру територіальної громади міста Києва місце проживання жодної особи в квартирі
 АДРЕСА_1 зареєстроване не було.
Згодом позивачу стало відомо, що у згаданому житлі без жодних законних підстав мешкає відповідач ОСОБА_1 .
Позивач ТОВ "ФК Форт" стверджував, що ОСОБА_1 , мешкаючи у квартирі, створює в ній безлад, руйнує майно, не сплачує комунальні послуги. Поведінка відповідача ОСОБА_1 порушує права та законні інтереси позивача ТОВ "ФК Форт" як власника квартири АДРЕСА_1 , оскільки дозволу ОСОБА_1 на проживання у вказаному житловому приміщенні позивач не надавав.
Зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_1 самоправно зайняв квартиру АДРЕСА_1 та відмовляється звільнити квартиру у добровільному порядку, ТОВ "ФК Форт" просило суд виселити ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 . Також позивач просив присудити з відповідача судовий збір у сумі 3028,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 18000,00 грн.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 26 серпня 2025 року позовну заяву ТОВ "ФК Форт" до ОСОБА_1 про виселення прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі.
Зазначена ухвала була надіслана відповідачеві за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання. Поштове відправлення з ухвалою судді Оболонського районного суду міста Києва від 26 серпня 2025 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі повернуто відправнику з проставленням 07 вересня
2025 року у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи у місці проживання. Також про відкриття провадження у справі відповідач був повідомлений шляхом розміщення оголошення на веб-порталі судової влади.
Отже, за положеннями п. 4 ч. 6 ст. 272 ЦПК України ухвала судді Оболонського районного суду міста Києва від 26 серпня 2025 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі вважається врученою відповідачеві 07 вересня 2025 року (зазначене узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2024 року у справі № 752/5040/19, від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18).
Відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву у строк, визначений ухвалою про відкриття провадження.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, представник позивача подав заяву, у якій просив суд розглядати справу за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом надіслання йому судових повісток про виклик за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача, а також розміщення оголошення про виклик до суду на веб-порталі судової влади. Про причини неявки в судове засідання ОСОБА_1 суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подав.
За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини.
Ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
15 квітня 2024 року відбувся електронний аукціон з продажу активів ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", зокрема квартири АДРЕСА_1 .
Переможцем цього електронного аукціону стало ТОВ "ФК Форт" (а. с. 7-9).
За договором купівлі-продажу (нерухоме майно) від 08 травня 2024 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу
Баранцовою О.В., зареєстрованим в реєстрі за № 696, ТОВ "ФК Форт" придбало у
ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 11-13). Цього ж дня за позивачем було зареєстровано право власності на вказане нерухоме майно (а. с. 16).
Ст. 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Відповідно до п. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Згідно зі ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Ч. 1 ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст. 317 ЦК України).
Ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.
Захист права власності - це сукупність передбачених законом цивільно-правових засобів, які, по-перше, гарантують нормальне господарське використання майна (тобто вони забезпечують захист відносин власності в їх непорушеному стані), по-друге, - застосовуються для поновлення порушених правовідносин власності, для усунення перешкод, що заважають їх нормальному функціонуванню, для відшкодування збитків, які заподіяні власнику.
Згідно з відповіддю, наданою Оболонським управлінням поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві на звернення ТОВ "ФК Форт", у квартирі
 АДРЕСА_1 мешкає відповідач ОСОБА_1 , місце проживання якого було зареєстроване у цій квартирі до 24 квітня
2024 року (а. с. 19, 30-32). Також про факт проживання відповідача у згаданому житловому приміщенні свідчить отриманням ним судової повістки про виклик до суду, надісланої за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 54). 
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, тобто щодо обставин, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Підставою для вселення в житлове приміщення може бути: набуття його у власність або набуття права користування ним (укладення договору найму тощо). 
Відповідач ОСОБА_1 не надав належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, що після набуття ТОВ "ФК Форт" у власність квартири АДРЕСА_1 , він у законний спосіб набув право користування нею, наприклад шляхом укладення договору оренди цього житла з його власником тощо.
Користування раніше зареєстрованими особами, які проживають у придбаному новим власником житловому приміщенні, обмежує його право на користування цим майном (постанова Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 552/1361/18).
За змістом ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права або інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернувся до суду.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право.
Ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі
№ 653/1096/16-ц зроблено висновок, що негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.
Отже, ТОВ "ФК Форт" має право вимагати у ОСОБА_1 усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення відповідача з указаного житла без надання іншого житла.
Ураховуючи викладене, зважаючи на те, що відповідачем не доведено, що після набуття ТОВ "ФК Форт" у власність квартири АДРЕСА_1 , він на законній підставі продовжує користуватись нею, суд дійшов висновку про необхідність виселити його із вказаного житла.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Тобто ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Подані стороною докази на підтвердження її витрат підлягають оцінці як з точки зору відповідності цих дій вимогам процесуального законодавства (ст. ст. 134, 137 ЦПК України), так і їх спрямованості на забезпечення права сторони (на користь якої ухвалене судове рішення) на відшкодування судових витрат.
Усупереч вимогам ч. 3 ст. 137 ЦПК України позивачем не надано суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних АБ "Савчак", та докази їх оплати позивачем.
З огляду на викладене суд дійшов висновку про необхідність відмовити ТОВ "ФК Форт" у компенсації витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 3028,00 грн. 
Керуючись ст. ст. 2-5, 10-13, 19, 81-82, 89, 200, 206, 258-259, 263-265, 268, 280-283 ЦПК України, суд, -
в и р і ш и в:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю "ФК Форт" до ОСОБА_1 про виселення - задовольнити.
Виселити ОСОБА_1 (останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла.
Стягнути з ОСОБА_1 (останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ФК Форт" (місцезнаходження: 03035, місто Київ, площа Солом`янська, 2, офіс 102Б; ідентифікаційний код в ЄДРПОУ: 42725156) судовий збір у сумі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 (нуль) копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Тарас АНДРЕЙЧУК