ПОСТАНОВА 
Іменем України

04 березня 2026 року        м. Кропивницький

справа № 404/7290/24
провадження № 22-ц/4809/648/26 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С.М., суддів: Дьомич Л.М., Карпенка О.Л.,
секретар судового засідання Діманова Н.І.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Комунальне підприємство «Електротранс» Кропивницької міської ради,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Тупалом Максимом Петровичем, на рішення Фортечного районного суду міста Кропивницького від 27 листопада 2025 року у складі головуючого судді Кулінки Л.Д.
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позову, відзиву на позов та рішення суду першої інстанції.
У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Комунального підприємства «Електротранс» Кропивницької міської ради, в якому просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 18028,70 грн та моральну шкоду в розмірі 120 000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 08 вересня 2023 року близько 16 год 30 хв маршрутний автобус № 123 «МАЗ-103486», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався по вулиці Преображенська в місті Кропивницький, здійснив екстрене гальмування. Внаслідок екстреного гальмування один із пасажирів автобусу допустив падіння на пасажирку ОСОБА_1 , яка перебувала в салоні автобусу і спричинив їй тілесні ушкодження. 
Вказала, що транспортний засіб автобус «МАЗ-103486», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якому перебувала позивачка належить на праві власності Комунальному підприємству «Електротранс». Внаслідок травмування позивачці завдано матеріальну шкоду, яка полягає у витратах на придбання набору металоконструкцій для остеосинтезу проксимальної частини гомілкової кістки, а також придбанні решти медичних препаратів та приладів на суму 18028,70 грн.
Крім того, зазначено, що позивачці спричинено моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю, душевних хвилюваннях, а також зміні звичайного ритму життя та життя її родини, оскільки внаслідок отриманих ушкоджень вона проходила тривале лікування, яке було пов`язано з оперативним втручанням, після чого проходила тривалу реабілітацію. Розмір завданої моральної шкоди ОСОБА_1 оцінила в сумі 120 000,00 грн, та вказала, що саме такий розмір примусить відповідача дотримуватись вимог законодавства щодо безпеки дотримання безпечних умов перевезення, а також створить умови, за яких компенсується завдана їй моральна шкода.
Представник відповідача ОСОБА_3 подала відзив на позовну заяву, в якому заперечила щодо задоволення позовних вимог. 
Вказала, що досудовим розслідуванням встановлено, що позивачка ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження внаслідок порушення невстановленим пасажиром пункту 5.2. Правил дорожнього руху України. В момент дорожньо-транспортної пригоди, перебуваючи в автобусі, не зайнявши відповідне місце та не тримаючись за поручень, невстановлена пасажирка з власної необережності допустила падіння на ОСОБА_1 . Також, зі змісту постанови слідчого про закриття кримінального провадження вбачається, що у висновку судової інженерно-транспортної експертизи № 3696/23-27 від 17 листопада 2023 року та у висновку експерта № СЕ-19/112-24/7608-ІТ від 12 червня 2024 року вказано, що водій автобуса ОСОБА_2 діяв у відповідності до вимог пунктів 12.3 та 16.5 Правил дорожнього руху України, а його дії не знаходилися у причинному зв`язку з фактом падіння пасажира. Кримінальне провадження, відомості за яким 09 вересня 2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023121010002560, закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, у зв`язку з відсутністю в діянні водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення. Рішення про направлення копії постанови про закриття кримінального провадження до Управління патрульної поліції в Кіровоградській області щодо вирішення питання про притягнення водіїв до адміністративної відповідальності згідно Кодексу України про адміністративні правопорушення, слідчим по справі не приймалось. Відсутність причинного зв`язку між протиправним діянням особи і певним шкідливим наслідком виключає можливість притягнення особи до відповідальності, а обов`язок відшкодувати заподіяну шкоду можна покласти лише на особу, діяння якої є причиною цієї шкоди. Зазначено, що позивачці завдано шкоди пасажиром, який недотримувався встановлених правил дорожнього руху України (пункт 5.2.), а вину водія у спричиненні дорожньо -транспортної пригоди, як і неправомірність його дій та причинно-наслідковий зв`язок між ними та завданою шкодою в ході досудового розслідування не встановлено. За таких обставин, також відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди (а.с. 57-64).

Рішенням Фортечного районного суду міста Кропивницького від 27 листопада 2025 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Електротранс» Кропивницької міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.
Стягнуто з Комунального підприємства «Електротранс» Кропивницької міської ради на користь ОСОБА_1 , матеріальну шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, в сумі 18 028,70 грн.
Стягнуто з Комунального підприємства «Електротранс» Кропивницької міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 30 000,00 грн.
В решті позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з Комунального підприємства «Електротранс» Кропивницької міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн.
Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення із відповідача на користь позивачки матеріальної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки в сумі 18 028,70 грн, суд першої інстанції керувався тим, позивачкою надано належні та достатні докази в обґрунтування своїх вимог щодо заподіяної їй майнової шкоди.
Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню із Комунального підприємства «Електротранс» Кропивницької міської ради на користь ОСОБА_1 , місцевий суд взяв до уваги те, що вказані ушкодження здоров`я безумовно потягнули за собою заподіяння позивачці моральної шкоди, яка полягає у порушенні звичного способу життя, нормальних життєвих зв`язків, у фізичному болю та стражданнях, необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя, а також тривалої втрати працездатності, що підтверджується дослідженими судом випискою із медичної карти стаціонарного хворого. На підставі викладеного та з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд вважав, що на користь позивачки у відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню грошова сума в розмірі 30000,00 грн. Такий розмір відшкодування моральної шкоди суд вважав обґрунтованим, розумним і співмірним із моральними стражданнями, завданими позивачці, а також рівнозначним із тими матеріальними витратами, які вона була вимушена понести для відновлення свого стану здоров`я.
Разом з тим, суд зазначив, що позивачкою розмір моральної шкоди в сумі 120000,00 грн є завищеним та таким, що не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, оскільки позивачкою не подано суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження запропонованого нею розміру моральної шкоди у розмірі 120000,00 грн, тобто значно більшого у порівнянні з тим, який було визначено судом.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Тупало Максим Петрович, подала до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про зміну рішення Фортечного районного суду міста Кропивницького від 27 листопада 2025 року та стягнення із відповідача на користь позивачки моральної шкоди в сумі 120 000 грн.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що заявлений в позовній заяві розмір моральної шкоди 120000 грн є співмірним понесеним фізичним та психологічним стражданням позивачки, оскільки наслідки отриманих тілесних ушкоджень і шрами на тілі можуть знайти своє вираження у моральному стані навіть через тривалий проміжок часу. Так, у зв`язку зі отриманими тілесними ушкодженнями ОСОБА_1 зазнала неоціненної моральної шкоди, яка полягає в отриманні ушкодження, що на певний час позбавило нормального способу життя і залишило за собою на тілі молодої жінки шрами на нозі від операцій по встановленню, а в подальшому, по видаленню металевих пластини. Вона не могла собі уявити, що її життя зміниться, а шрами на нозі залишаться на все життя. Це впливатиме на її морально-психологічний стан роками. 
З урахуванням зазначеного, вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про зменшення розміру моральної шкоди із заявлених позивачкою 120 000 грн до грошової суми в розмірі 30 000,00 грн.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Представник відповідача ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Представник зазначила, що позивачкою не доведено характер і тривалість страждань, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу та ділової репутації, не підтверджено погіршення психічного стану, появу страхів та депресії. 
Відповідач вважає, що суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку про стягнення на користь позивачки моральної шкоди у розмірі 30000,00 грн. Визначений судом розмір моральної шкоди відповідає змісту порушеного права, вимогам розумності та справедливості. 
Участь учасників справи в суді апеляційної інстанції.
03 березня 2026 року через систему Електронний Суд від представника відповідача Макари О.В. надійшла заява про розгляд справи без участі сторони відповідача (а.с.113).
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Заслухавши пояснення представника позивачки адвоката Тупала М.П., вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції, в частині, що оскаржується, без змін.
Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.
08 вересня 2023 року близько 16 год 30 хв пасажирка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в автобусі № 123 «МАЗ-103486», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , допустила падіння в автобусі піл час руху по АДРЕСА_1 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження.
09 вересня 2023 року відомості за даним фактом внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023121010002560 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України.
Постановою старшого слідчого СВ Кропивницького РУП Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області старшого лейтенанта поліції Ляшонок Р.А. від 28 червня 2024 року кримінальне провадження за № 12023121010002560 закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України (а.с. 7-9).
Із протоколу допиту свідка ОСОБА_2 , останній вказав, що працює водієм автобусу на КП «Електротранс» із 2017 року. На даний час він керує автомобілем МАЗ-103486, реєстраційний номер НОМЕР_1 (маршрут № 123), який на праві власності належить КП «Електротранс». За технічним станом даного автомобіля доглядає черговий механік. По факту ДТП, яке відбулось 08 вересня 2023 року о 16 год 30 хв на перехресті вулиць Преображенська та Велика Перспективна в місті Кропивницький, повідомив, що 08 вересня 2023 року о 05 год. 45 хв. він заступив на першу зміну. Зміна закінчилась о 12 год 10 хв. Після відпочинку о 14 год 55 хв він заступив на другу зміну. Далі о 16 год 15 хв виїхав на вище вказаному автобусі з кінцевої зупинки, яка знаходиться по вулиці Енергетиків в місті Кропивницький та слідував по маршруту в іншу кінцеву зупинку, яка знаходиться по провулку Мотокросний. В салоні автобуса перебував кондуктор ОСОБА_4 . Скільки було пасажирів в автобусі та хто як розташовувався він не бачив, оскільки слідкував за дорожньою обстановкою. Далі рухався по вулиці Преображенська зі сторони площі Богдана Хмельницького в напрямку вулиці Велика Перспективна. Під`їжджаючи до перехрестя вулиць Преображенська та Велика Перспективна зупинився на зелений сигнал світлофора, оскільки на самому перехресті був затор та він би не встиг проїхати. Далі загорівся червоний сигнал світлофора. Коли знову загорівся зелений сигнал світлофора, розпочав повільно рух. Навіть не проїхавши метра, відразу здійснив екстрене гальмування, оскільки на перехресті знаходився легковий автомобіль, який закінчував свій маневр, а саме: легковий автомобіль відносно нього з правої сторони виїхав на перехрестя та почав робити маневр розвороту. Після того як він закінчив маневр, продовжив рух прямо. Проїхавши перехрестя вулиць Преображенська та Велика Перспективна, доїхав до зупинки центральний ринок та до нього підійшов кондуктор і повідомив, що на задній площадці автобуса жінка скаржиться на біль в нозі. Коли він підійшов до жінки то пасажирів в автобусі вже не було. Далі запитав у жінки чи викликати їй швидку медичну допомогу, остання повідомила, так. Далі йому повідомив кондуктор, що під час руху на жінку, яка отримала тілесні ушкодження впала інша жінка. Під час руху з іншими будь-якими учасниками руху автомобілем він не контактував. Будь-які пошкодження на автобусі відсутні. Тілесних ушкодження не отримав. Згодом на місце пригоди приїхала швидка медична допомога, яка оглянула пасажира та госпіталізувала до лікарні. Він залишився на місці ДТП. По завершенню огляду слідчий ознайомив його та понятих з протоколом та схемою, ні в кого з учасників огляду зауважень до проведення огляду не виникало. На момент ДТП була світла пора доби, опади відсутні, дорожнє покриття було чистим та сухим, без вибоїн та ям. Від керування автомобіля він не відволікався. Після ДТП пройшов огляд в лікарні, огляд показав, що він тверезий (а.с. 7-9).
Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, виданої Комунальним некомерційним підприємством «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» Кропивницької міської ради, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала на лікуванні у стаціонарі з 11 вересня 2023 року по 19 вересня 2023 року. Повний діагноз (основне захворювання, супутні захворювання та ускладнення): S82.10 – перелом проксимального відділу великогомілкової кістки. Закритий імпресійний перелом зовнішнього виростка лівої великогомілкової кістки зі зміщенням. Зі слів хворої травма в побуті, 08 вересня 2023 року біля 16 год 30 хв на вулиці Велика Перспективна біля Центрального ринку будучи пасажиром автобуса № 123 потрапила в ДТП – впала при різкому гальмуванні (а.с. 11).
ОСОБА_1 понесла витрати на лікування, що підтверджується чеком № 170005 від 27 жовтня 2023 року на суму 713,00 грн, чеком № 165348 від 19 вересня 2023 року на суму 1505,70 грн, чеком № 153597 від 13 вересня 2023 року на суму 23,46 грн, чеком № 23271 від 15 вересня 2023 року на суму 90,20 грн, чеком № 23238 від 14 вересня 2023 року на суму 20,50 грн, чеком № 22794 від 12 вересня 2023 року на суму 730,72 грн, чеком № 153589 від 12 вересня 2023 року на суму 115,40 грн, чеком № 153389 від 11 вересня 2023 року на суму 53,60 грн, чеком від 09 вересня 2023 року на суму 130,32 грн, чеком № 76565 від 13 вересня 2023 року на суму 524,80 грн, чеком від 13 вересня 2023 року на суму 131,00 грн (а.с. 13).
Крім того, відповідно до рахунку на оплату № 1456 від 12 вересня 2023 року ОСОБА_1 було сплачено за набір металоконструкцій для остеосинтезу проксимальної частини гомілкової кістки в сумі 13990,00 грн, що підтверджується квитанцією на вказану суму (а.с. 14, а.с. 14 на звороті).
Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).
Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
У справі, яка переглядається, в обґрунтування позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, яку вона оцінює в 120000,00 грн, позивачка вказала, що моральна шкода полягає у фізичному болю, душевних хвилюваннях, а також зміні звичайного ритму життя та життя її родини, оскільки внаслідок отриманих ушкоджень вона проходила тривале лікування, яке було пов`язано з оперативним втручанням, після чого проходила тривалу реабілітацію. Лікування і реабілітація позбавила її можливості вести активний спосіб життя, забезпечувати свої потреби та потреби своїх рідних. Все це призвело до порушення звичайних життєвих зв`язків та звичок. Відновлення фізичного стану позивача потребує значних зусиль. На тілі залишився великий шрам, який нагадує про больові відчуття, що в свою чергу має негативний вплив на психологічний стан і спричинює сильні переживання. Крім того, їй доведеться пройти ще одне оперативне втручання, яким буде видалено металеві пластини.
Визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню із Комунального підприємства «Електротранс» Кропивницької міської ради на користь ОСОБА_1 , суд першої інстанції керувався тим, що вказані ушкодження здоров`я безумовно потягнули за собою заподіяння позивачці моральної шкоди, яка полягає у порушенні звичного способу життя, нормальних життєвих зв`язків, у фізичному болю та стражданнях, необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя, а також тривалої втрати працездатності, що підтверджується дослідженими судом випискою із медичної карти стаціонарного хворого. На підставі викладеного та з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд вважав, що на користь позивачки у відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню грошова сума в розмірі 30000,00 грн. 
Суд зазначив, що визначений позивачкою розмір моральної шкоди в сумі 120000,00 грн є завищеним, не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, не підтверджений належними, допустимими доказами
Колегія суддів погоджується із такими висновками місцевого суду з огляду на таке.
За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша, друга статті 77 ЦПК України).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
При оцінці обґрунтованості вимог позивача у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Згідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.
Відтак, при визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із ступеня завданих позивачці тілесних ушкоджень, що спричинили тимчасову втрату працездатності, ступеня та характеру перенесених позивачкою моральних страждань, що були викликані перенесенням нею фізичного болю, часом знаходження останньої на лікуванні.
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.
Подібні за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21 (провадження № 61-3943св22).
Виходячи з положень статей 16 і 23 Цивільного кодексу України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц).
Закон не покладає на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.
Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.
Разом з тим, не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).
Таким чином розмір моральної шкоди не є конкретно визначеною сумою, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.
Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20, від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20).
Згідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 15 грудня 2020 року у справі за № 752/17832/14-ц, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
При вирішенні цього спору суд врахував зазначені положення цивільного законодавства й, керуючись принципами розумності, виваженості та справедливості, визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню на користь позивачки.
Суд першої інстанції врахував, що зазначені у позовній заяві ушкодження здоров`я безумовно потягнули за собою заподіяння позивачці моральної шкоди, яка полягає у порушенні звичного способу життя, нормальних життєвих зв`язків, у фізичному болю та стражданнях, необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя, а також тривалої втрати працездатності, що підтверджується дослідженими під час розгляду цієї справи доказами.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, з урахуванням вимог розумності та справедливості, вважає визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди - 30 000,00 грн є обґрунтованим, розумним і співмірним із моральними стражданнями, завданими позивачці.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для зміни його рішення та збільшення визначеного судом розміру відшкодування моральної шкоди до 120 000 грн, оскільки не підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи і досліджених доказів.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Виходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, не порушено норми процесуального права.
З підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції, в частині, що оскаржується, – без змін.
Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Тупалом Максимом Петровичем, залишити без задоволення.
Рішення Фортечного районного суду міста Кропивницького від 27 листопада 2025 року, в частині, що оскаржується, залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 13.03.2026.
Головуючий С.М. Єгорова

Судді Л.М. Дьомич

О.Л. Карпенко