СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року м. Харків Справа № 922/3677/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Жельне С.Ч., суддя Тихий П.В. , суддя Плахов О.В.
за участю секретаря судового засідання Федорової Т.О. 
за участю представників сторін,
позивача – Христич Б.В.;
відповідача – адвокат Носов К.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення (вх. № 216Х/1) 
на додаткове рішення господарського суду Харківської області від 15.01.2026 у справі № 922/3677/25, ухвалене в приміщенні господарського суду Харківської області (суддя Буракова А.М.), повний текст якого складено 26.01.2026
за позовом Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення, м. Київ 
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ОКЕАН-СТАЛЕВІ КОНСТРУКЦІЇ», м. Харків 
про стягнення 3 092 349,08 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Харківської області від 05.01.2026 у справі у задоволенні позову відмовлено повністю.
Додатковим рішенням господарського суду Харківської області від 15.01.2026 у справі заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ОКЕАН-СТАЛЕВІ КОНСТРУКЦІЇ» про стягнення витрат на правничу допомогу (вх.№ 272) – задоволено; ухвалено у справі № 922/3677/25 додаткове рішення; стягнуто з Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення (04112, м. Київ, вул. Дорогожицька, буд. 10, код ЄДРПОУ 01190043) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОКЕАН-СТАЛЕВІ КОНСТРУКЦІЇ» (61017, м. Харків, вул. Велика Панасівська, буд. 181, код ЄДРПОУ 34470193) витрати на правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн.
Концерн радіомовлення, радіозв`язку та телебачення з додатковим рішенням господарського суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду через систему «Електронний суд» з апеляційною скаргою в електронній формі, в якій просить змінити додаткове рішення господарського суду Харківської області від 15.01.2026 та зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до співмірного та обґрунтованого розміру.
Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує таке. 
Ухвалюючи оскаржуване додаткове рішення, суд першої інстанції не встановив та не перевірив, чи відповідає заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу вимогам ст. 126 ГПК України. Подані ТОВ «ОКЕАН-СТАЛЕВІ КОНСТРУКЦІЇ» докази не містять детального опису виконаних адвокатом робіт, що унеможливлює встановлення обсягу, характеру та необхідності наданих правничих послуг.
Акт № 01/2026 від 05.01.2026, доданий до заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, не містить переліку конкретних процесуальних дій, інформації про витрачений час та не дозволяє встановити, які саме послуги були надані в межах розгляду справи.
Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду, суддею – доповідачем у справі визначено суддю Жельне С.Ч. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Жельне С.Ч., суддя Тихий П.В., суддя Плахов О.В. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення на додаткове рішення   господарського суду Харківської області від 15.01.2026 року у справі № 922/3677/25; учасникам справи встановлено строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення даної ухвали, протягом якого вони мають право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, з доказами надсилання його апелянту; призначено справу №922/3677/25 до розгляду на « 25» лютого 2026 р. о 10:15 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, зал судового засідання №132.
18.02.2026 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.
В обґрунтування своєї правової позиції відповідач вказує на те, що доводи апелянта фактично зводяться до вимоги застосувати до фіксованого гонорару критерії, притаманні погодинній моделі оплати, що прямо суперечить висновкам Великої Палати Верховного Суду.
На думку відповідача, суд першої інстанції встановив факт укладення договору про надання правничої допомоги, визначення фіксованого розміру гонорару, підписання акту та здійснення оплати, оцінив співмірність суми з урахуванням обставин справи та правильно застосував статті 126, 129 Господарського процесуального кодексу України до спірних правовідносин.
У судовому засіданні 25.02.2026 представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити; представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив оскаржуване додаткове рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Відповідно до приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України, Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (частина 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України).
Заслухавши доповідь головуючого по справі (суддю доповідача), дослідивши обставини справи, апеляційну скаргу, заслухавши у судовому засіданні представників позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права судова колегія зазначає наступне.
15.01.2026 господарським судом Харківської області ухвалено оскаржуване додаткове рішення, з підстав викладених вище. 
Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу , з огляду на нижче викладене.
06.01.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю «ОКЕАН-СТАЛЕВІ КОНСТРУКЦІЇ» звернулось до господарського суду першої інстанції про стягнення витрат на правничу допомогу, в якій просило стягнути з Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.
Згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до статті 1312 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація вказаного принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України); визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до приписів статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Частиною 1 статті 124 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору ( частина 2 статті 124 Господарського процесуального кодексу України)
Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи( частина 3 статті 124 Господарського процесуального кодексу України)
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Приписами частини 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, витрати, які відповідач поніс під час розгляду справи в суді першої інстанції підлягають розподілу між сторонами за наслідками розгляду справи.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн відповідачем надано договір про надання правничої допомоги від 27.11.2025, укладений між ТОВ "ОКЕАН-СТАЛЕВІ КОНСТРУКЦІЇ" та адвокатом Носовим К.В.; ордер на надання правничої допомоги серії АХ № 1306789 від 27.11.2025; акт № 01/2026 від 05.01.2026 до договору про надання правничої допомоги від 27.11.2025; рахунок на оплату № 1 від 27.11.2025 на суму 20000,00 грн.; платіжну інструкцію кредитового переказу коштів № 5017 від 28.11.2025 на суму 20 000,00 грн та банківську виписку адвоката Носова К.В. за 28.11.2025.
Відповідно до пункту 1.1. договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, адвокат зобов`язується надати клієнту правничу допомогу, яка полягає у захисті законних прав та інтересів клієнта у справі № 922/3677/25.
Згідно з пунктом 2.3. договору, у зв`язку із наданням правничої допомоги у відповідності до даного договору клієнт надає адвокату право бути його представником в будь-яких установах, підприємствах та організаціях незалежно від форми власності, органах державної влади, судах будь-якої спеціалізації та інстанції з усіма необхідними для того повноваженнями, які надано законом позивачу, відповідачу, третій особі, заявнику, зацікавленій особі з усіх питань, пов`язаних із захистом прав, у тому числі право брати участь у судових засіданнях; заявляти клопотання та відводи; давати усні та письмові пояснення у судах, які розглядають справи де стороною є клієнт; пред`являти зустрічний позов; укладати мирові угоди; оскаржувати рішення (ухвали, постанови) суду та користуватись іншими процесуальними правами, що передбачені відповідним процесуальним законом; отримувати рішення (ухвали, постанови) суду (їх завірені у встановленому порядку копії); подавати виконавчі документи до стягнення, а також отримувати, підписувати та подавати від імені клієнта та у його інтересах усі необхідні документи (серед іншого, але не виключно, заяви, заперечення, замовлення, клопотання, скарги, у тому числі апеляційну та касаційну, доповнення до них, додаткові документи тощо; представляти інтереси клієнта усіма законними способами у судових органах та перед іншими органами, діяльність яких пов`язана із вирішенням питань, передбачених договором; ознайомлюватися з матеріалами справи, робити виписки та копії з документів, що є в матеріалах справи та порушувати питання про їх засвідчення у встановленому для того порядку; заявляти відводи у випадках, передбачених чинним законодавством України; брати участь у судових засіданнях та у дослідженні доказів; замовляти проведення експертизи; наводити свої доводи і міркування з усіх питань, що виникнуть у ході судового процесу, якщо це дозволяється процесуальним законодавством, та при здійсненні виконавчого провадження; заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників процесу та/або виконавчого провадження; вчиняти всі інші дії, передбачені чинним законодавством України для такого роду повноважень та які будуть доцільними для правильного і ефективного виконання доручень, передбачених даним договором.
Пунктом 4.1. договору було передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту прав та інтересів клієнта, його представництво та надання інших видів правничої допомоги клієнту у відповідності до договору.
За змістом пункту 4.2. договору розмір гонорару за надання правничої допомоги є фіксованим та складає 20 000,00 грн. Гонорар підлягає оплаті на протязі 5 банківських днів з дня укладення цього Договору. Гонорар за надання правничої допомоги у суді касаційної інстанції визначається за домовленістю сторін шляхом укладення додаткової угоди до договору.
У відповідності до пункту 4.4. договору на вимогу клієнта сторони складають акт за результатами надання адвокатом правничої допомоги.
На підтвердження наданих послуг за договором сторони підписали акт № 01/2026 від 05.01.2026 до договору про надання правничої допомоги від 27.11.2025 на суму 20 000,00 грн.
Надані адвокатом послуги були оплачені відповідачем 28.11.2025, що підтверджується рахунком на оплату № 1 від 27.11.2025 на суму 20000,00 грн. за договором; платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 5017 від 28.11.2025 на суму 20000,00 грн. та банківською випискою адвоката Носова К.В. за 28.11.2025.
Таким чином, сторони узгодили перелік послуг з надання правової допомоги, обсяг повноважень адвоката щодо представництва інтересів клієнта, умови розрахунків, а також строк виконання зобов`язань за договором про надання правової допомоги.
Розглянувши подані докази щодо розміру витрат, які відповідач поніс на правничу допомогу, судова колегія бере до уваги наступне. 
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Водночас суд відзначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача, відповідно до положень статті 126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, а також чи була їх сума обґрунтованою.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України", заява N 19336/04).
Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, зокрема, у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Також, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).
Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Таким чином, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Особливістю фіксованого розміру адвокатського гонорару є те, що визначення саме такої форми в договорі виключає обов`язок зазначення відомостей щодо витраченого часу та вартості кожної наданої послуги (вчиненої дії) в детальному описі робіт (наданих послуг) або в акті приймання-передачі наданих послуг. У цьому випадку встановлення сторонами в умовах договору про надання правової допомоги вартості послуг (гонорару) з надання правової допомоги клієнту у фіксованому розмірі виключає необхідність зазначення адвокатом відомостей щодо витраченого часу та вартості кожної дії виконаної ним на захист інтересів свого клієнта. Подібні правові висновки викладено в додатковій постанові Верховного Суду від 19.01.2022 у справі №910/1344/19 та постанові Верховного Суду від 22.02.2022 у справі №916/893/21.
Фіксований розмір гонорару означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу, а саме, конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст.30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність", ураховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 28.12.2020 у справі №640/18402/19 розмір винагороди за надання правової допомоги, визначений у договорі у вигляді фіксованої суми не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.
Матеріалами справи підтверджується надання представником Товариства з обмеженою відповідальністю «ОКЕАН-СТАЛЕВІ КОНСТРУКЦІЇ» заявленого обсягу послуг.
Апелянт посилається на те, що подані ТОВ «ОКЕАН-СТАЛЕВІ КОНСТРУКЦІЇ» докази не містять детального опису виконаних адвокатом робіт, що унеможливлює встановлення обсягу, характеру та необхідності наданих правничих послуг. На думку апелянта, Акт № 01/2026 від 05.01.2026, доданий до заяви про стягнення витрат на правничу допомогу не містить переліку конкретних процесуальних дій, інформації про витрачений час та не дозволяє встановити, які саме послуги були надані в межах розгляду справи.
Судова колегія з такими аргументами не погоджується та зазначає наступне.
У пункті 2.1. договору сторони погодили, що адвокат зобов`язується надавати Клієнту наступну правничу допомогу: надання правничої інформації, консультацій та роз`яснень з усіх правових питань, які стосуються предмету договору; складення процесуальних документів правового характеру з питань, які стосуються предмету договору; представництво Клієнта та захист його інтересів в суді. 
На підтвердження наданих послуг за договором сторони підписали акт № 01/2026 від 05.01.2026 до договору про надання правничої допомоги від 27.11.2025 на суму 20 000,00 грн.
Отже, види послуг на правову (правничу) допомогу в достатній мірі конкретизовані у договорі про надання правової допомоги.
Водночас судова колегія враховує правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, де зазначено, що частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним. Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та власного бачення розумності витрат, що саме по собі не є підставою для зміни судового рішення.
Судова колегія зазначає, що матеріалами справи належним чином підтверджено реальність, необхідність та обґрунтованість понесених витрат на професійну правничу допомогу: надано договір про надання правничої допомоги із визначеним фіксованим розміром гонорару, ордер адвоката, акт приймання-передачі наданих послуг, рахунок на оплату, платіжну інструкцію; надані послуги безпосередньо пов`язані з розглядом справи, їх оплата здійснена, а розмір витрат є співмірним із ціною позову та характером спору, у зв`язку з чим вимоги статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України дотримано, а підстави для зменшення заявленої суми відсутні.
Натомість відповідно до частин 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, покладається обов`язок доведення їх неспівмірності або надмірності.
Таким чином, саме апелянт повинен був надати належні та допустимі докази того, що заявлені витрати є зайвими, необґрунтованими чи непропорційними предмету спору, однак жодних розрахунків, альтернативної оцінки обсягу послуг чи інших доказів на підтвердження таких тверджень ним не подано, що свідчить про безпідставність доводів апеляційної скарги.
Судова колегія, з огляду на положення законодавства, враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), реальності та розумності судових витрат, дійшла висновку про наявність підстав для задоволення заяви відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 20 000, 00 грн.
Отже, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому не можуть бути підставою для зміни або скасування додаткового рішення суду першої інстанції.
Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Відповідно до приписів статті 275 Господарського процесуального кодексу України, Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 276 Господарського процесуального кодексу України). 
Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені господарським судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права. 
Керуючись статтями 269,270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу  Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення залишити без задоволення.
2. Додаткове рішення господарського суду Харківської області від 15.01.2026 у справі № 922/3677/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 -289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 04.03.2026. 

Головуючий суддя С.Ч. Жельне

Суддя П.В. Тихий 

Суддя О.В. Плахов