ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
  	Справа № 636/866/25  Провадження№ 2/636/709/26	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 лютого 2025 року Чугуївський міський суд Харківської області в складі: головуючого судді Гніздилова Ю. М. за участю секретаря судового засідання Селевко Т.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ТПК» Агроальянс «ЛТД», про розірвання договору оренди земельної ділянки,
встановив:
27.01.2025 позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, у якому просила розірвати договір оренди земельної ділянки №05/11/20 від 11.11.2020, на земельну ділянку площею 2,9885 га, кадастровий номер 6325456700:02:000:0196, укладений між сторонами, та стягнути судові витрати. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами 11.11.2020 року було укладено договір оренди земельної ділянки, зареєстрованого Чугуївським МРУЮ (номер запису 39243021 від 13.11.2020 року), умови якого систематично та грубо порушуються відповідачем. Так позивачем в оренду відповідачу згідно вказаного договору передано земельну ділянку площею 2,9885 га з цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області, кадастровий №6325456700:02:000:0196, яка належить позивачу на праві власності. Відповідно до Договору, Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку кадастровий номер 6325456700:02:000:0196 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; нормативно грошова оцінка Земельної ділянки становить 111366,85грн., з урахуванням коефіцієнтів індексації; договір укладено на 15 років, після підписання Сторонами та його державної реєстрації; орендна плата встановлюється в грошовій формі у розмірі 3341,01грн. та нараховується за рік користування; орендна плата виплачується в грошовій формі; за бажанням орендодавця орендна плата може виплачуватися в натуральній або відробітковій формах; обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється щорічно з урахуванням індексу інфляції за попередній рік за даним Держкомстату; плата нараховується з 01 січня по 31 грудня щорічно за звітній період; про точний час та місце видачі орендної плати Орендар повідомляє шляхом розміщення відповідного повідомлення на дошках об 'яв зазначених в п. 9 даного Договору; у разі невнесення з вини Орендаря орендної плати у строки, визначені цим договором, Орендар за вимогою Орендодавця сплачує останньому пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, яка діяла на момент прострочення, від несплаченої суми за кожний день прострочення (стягнення цих сум та примусове розірвання договору оренди земельної ділянки може бути здійснено Орендодавцем шляхом звернення до суду. Орендна плата за земельну ділянку за наступні періоди до вступу судового рішення в законну силу і передачі земельної ділянки Орендодавцю, виплачується на загальних підставах з урахуванням положень цього пункту); дія Договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом; розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається лише після закінчення сільськогосподарського року та збору Орендарем врожаю, за умови попередження іншої Сторони за тридцять діб до такого розірвання Договору. В той же час, Відповідач не повідомляв Позивача шляхом розміщення відповідного повідомлення на дошках об`яв зазначених в п. 9 Договору, не надсилав рекомендованого листа на адресу Позивача або будь-яким іншим способом не повідомляв про поточний час та місце видачі орендної плати за 2022-2024 роки.
13.07.2024 від представника відповідача – адвоката Юрченка В.В. через підсистему Електронний суд надійшов відзив, в якому він проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що орендна плата за 2023-2024 роки виплачена позивачу 19 березня 2025 року, позивач мав можливість отримати орендну плату за 2024 рік починаючи з 15 січня 2025 року, вказане запізнення є незначним порушенням строку виплати орендної плати за 2024 рік, однак, з`явився за ї оотриманням лише 19 березня 2025 року. Також зазначено, що з 24.02.2022 в Україні введено режим воєнного стану. Територія, на якій розташована в т.ч. земельна ділянка №6325456700:02:000:0196, з 24.02.2022 по 11.09.2022 перебувала в окупації, внаслідок чого відповідач не мав можливості користуватися земельною ділянкою, тому відповідач був звільнений від сплати орендної плати у вказаний період на підставі ч. 6 ст. 762 ЦК України. При ухваленні рішення відповідач просить суд врахувати правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 20 листопада 2024 року, якою здійснено аналіз правовідносин орендодавця та орендаря у разі порушення останнім зобов`язань щодо сплати орендної плати. У своїх доводах відповідач посилається, зокрема, на те, що правова природа орендних правовідносин, які передбачають тривале використання земельної ділянки та сталість таких відносин, відповідає інтересам цивільного обороту загалом; що при оцінці істотності порушення договору як підстави для його розірвання слід брати до уваги реальну заінтересованість сторони, яка його порушила, у збереженні договору та можливі значні негативні наслідки від його розірвання; що застосування розірвання договору як санкції повинно бути збалансованим і відповідати тяжкості допущеного порушення; та що законодавець прагне забезпечити справедливий баланс інтересів обох сторін, враховуючи можливість спричинення значних збитків у разі розірвання договору через незначні порушення. Відповідач просить суд урахувати зазначену позицію Верховного Суду та те, що припинення договорів оренди завдасть орендарю значної шкоди, зокрема з огляду на неможливість використання земельної ділянки у 2022 році. Крім того, відповідач просить врахувати, що до початку збройної агресії РФ проти України орендар належним чином і добросовісно виконував усі умови договору, а нинішнє виконання ним обов`язку зі сплати орендної плати є можливим виключно за умови виконання позивачем свого обов`язку з`явитися для її отримання, чого позивач не робить.
Представник позивача – адвокат Чічерова І.В. 17.07.2025 через систему «Електронний суд» надала заяву (заперечення на відзив), в якій зазначила, що представником Відповідача подано відзив на позовну заяву з порушенням встановлених для цього строків. Також адвокат Чічерова І.В. заявила, що відповідач порушив вимоги статті 83 ЦПК України, відповідно до яких відповідач повинен подати докази разом із відзивом, а у разі об`єктивної неможливості подання доказів у визначений строк – повідомити про це суд і обґрунтувати причини такої неможливості.
Сторони та їх представники у судове засідання не з`явилась, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутності. 
Суд, розглянувши позов, повно та всебічно дослідивши надані докази, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
11.11.2020 року між сторонами укладено договір оренди землі, згідно якого позивач надає, а відповідач приймає в строкове платне користування земельну ділянку кадастровий номер 6325456700:02:000:0196 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на землях Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області площею 2,9885 га; нормативно грошова оцінки Земельної ділянки на дату укладення договору з урахуванням коефіцієнту індексації становить – 111366,85грн.; строк дії договору 15 років; орендна плата вноситься Орендарем (відповідачем) у грошовій формі у розмірі 3341,01грн. та нараховується за рік користування.;  Підпунктом 3 пункту 11 договору передбачено порядок виплати орендної плати: Орендар розміщує інформацію про виплату орендної плати на дошці оголошень Чкаловської селищної Ради. Пунктом 11 підпунктом 4 спірного договору передбачено обов`язок Орендодавця з`явитись у повідомлене Орендарем місце та в визначений час, маючи при собі оригінал паспорта та ідентифікаційного коду. 
Пунктом 11 підпунктом 4 спірного договору передбачено обов`язок Орендодавця з`явитись у повідомлене Орендарем місце та в визначений час, маючи при собі оригінал паспорта та ідентифікаційного коду 
З наданого представником відповідача відзиву вбачається, що 15 січня 2025 року відповідачем було розміщено відповідне повідомлення про необхідність орендодавцям з`явитись за отриманням орендної плати. Позивач за отриманням орендної плати з`явилася за її отриманням 19 березня 2025 року, вказане підтверджується копією відомості з відміткою про отримання Позивачем орендної плати за 2023-2024 рік.
Суд критично ставиться до викладеної в позовній заяві інформації щодо надіслання позивачем на адресу відповідача листа про намір достроково розірвати договір оренди земельної ділянки у зв`язку з не виконанням обов`язків орендаря за договором та проханням виплатити орендну плату за 2022, 2023 та 2024 роки, враховуючи той факт, що вказаний лист був надісланий на невірну адресу ТОВ «ТПК «Агроальянс ЛТД», та, відповідно, отриманий відповідачем не був.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно із статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 792 ЦК України договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.
Пунктом 1 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.
Відповідно до частин першої, другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
У пункті "д" частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Згідно зі ст.13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату відноситься до істотних умов договору оренди землі.
Відповідно до ст.21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Приписами ст.24 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Відповідно до статті 409 ЦК України власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором.
Пунктом «в» частини першої статті 96 ЗК України визначено, що землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.
Згідно з частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Відповідно до ст. 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства). Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.
Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) у кожному конкретному випадку істотність порушення договору треба оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон розкриває за допомогою іншого оціночного поняття «значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору». Тобто, критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданої цим порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір.
На вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України (частина перша статті 32 Закону України «Про оренду землі»).
У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати.
До відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати застосуванню підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18).
Положеннями ст.32 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.
Згідно з частиною 3ст. 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.
Статтею 32 Закону України "Про оренду землі" врегульовано правовідносини щодо припинення договору оренди землі шляхом його розірвання.
Відповідно до ч. 1ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.
Частинами 1,2 ст.15 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що істотними умовами договору оренди землі є : об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.
Згідно з ч.1, 2ст.21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Згідно з ч. 1ст. 24 Закону України "Про оренду землі" орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання норм і правил; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються; своєчасного внесення орендної плати.
Отже, розглядаючи спори про розірвання договору оренди з підстав заборгованості по орендній платі, слід мати на увазі, що згідно зі статтями13,15,21 Закону України "Про оренду землі" основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору.
Таким чином, наведеними положеннями закону, які регулюють спірні відносини, передбачена систематична (два і більше випадки) несплата орендної плати, передбаченої договором, як підстава для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність. Враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року в справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зроблено висновок, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18).
Надаючи оцінку факту несплати відповідачем орендної плати позивачу за 2022 рік, суд дійшов до такого висновку. 
Статтею 762 ч. 6 ЦК ЦК України встановлено, що наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відсутність у частині шостій статті 762 ЦК України вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження свідчить про те, що підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.
Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 1364, якою визначено механізм формування єдиного переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією.
Аналізуючи питання наявності підстав для застосування до спірних правовідносин вказаної правової норми, суд приймає до уваги Актуальний перелік таких територій, затверджений наказом Мінреінтеграції від 22 грудня 2022 року № 309, згідно з якою землі Чкаловської селищної Ради Чугуївського району Харківської області, на території якої розташована спірна земельна ділянка, з 24.02.2022 року по 11.09.2022 року перебувало під тимчасовою окупацією.
Враховуючи, що Чкаловська селищна Рада Чугуївського району Харківської області, на території якої розташована спірна земельна ділянка, з 24.02.2022 року по 11.09.2022 року перебувало під тимчасовою окупацією у відповідача була відсутня можливість використання об`єкту оренди з незалежних від нього причин, той факт, що спірна ділянка знаходилась на окупованій території, свідчить про неможливість її використання орендарем, вказаний факт не потребує додаткового підтвердження будь-якими доказами. 
Оскільки орендар був позбавлений можливості використовувати спірну земельну ділянку для отримання доходів та у 2022 році, не провів посівну компанію, за таких обставин суд вважає обґрунтованими доводи щодо відсутності вини відповідача у невиконанні обов`язку щодо виплати орендної плати за 2022 рік за договором оренди земельної ділянки.
Такий висновок викладено у постановах Харківського апеляційного суду від 25.07.2025 по справі №636/3643/24 (22-ц/818/2642/25) та від 09.10.2025 по справі №636/3602/24 (провадження 22-ц/818/3171/25).
За таких ообставин суд дійшов до висновку про відсутність порушення відповідачем строків виплати орендної плати за 2022 рік. Оцінюючи істотність порушення відповідачем умов договору щодо несвоєчасної виплати орендної плати за 2023-2024 роки та вирішуючи питання співрозммірності ступені важкості порушення та наслідків, які позивач просить застосувати за його вчинення, суд приймає до уваги те, що відповідач виплатив позивачу орендну плату за 2024 рік з незначним запізненням, позивач мала можливість отримати орендну плату за 2023-2024 роки, починаючи з 15 січня 2025 року, тобто до моменту звернення до суду з позовом про розірвання договору, але за її отриманням у вказаний період не з`являлась. Посилання представника позивача про те, що відповідач не довів факт розміщення відповідної об`яви, спростовується тим, що позивач за отриманням орендної плати з`явилась в березні 2025 року, відповідно, їй було відомо про необхідність такої явки. Також суд приймає до уваги те, що заявляючи позовні вимоги про розірвання договору з підстави несплати орендної плати, позивач не заявила позовні вимоги про її стягнення, що в сукупності свідчить про те, що несплата орендної плати не завдає істотної шкоди інтересам позивача. 
Відповідно до частини 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала під час укладення договору.
Порушення договору на предмет істотності суд оцінює винятково за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає зміни чи розірвання договору.
У кожному конкретному випадку істотність порушення договору потрібно оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон визначає за допомогою іншої оціночної категорії - «значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала під час укладення договору». Тобто критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданих цим порушенням втрат, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір. Йдеться не лише про грошовий вираз зазначених втрат, зокрема й збитків, але й про випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Співвідношення завданих порушенням договору втрат із тим, що могла очікувати від його виконання ця сторона, має вирішальне значення для оцінки істотності такого порушення.
Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2021 у справі № 910/2861/18, від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17, у яких зазначено, що для застосування частини 2 статті 651 ЦК України суд має встановити не лише факт порушення договору, але й завдання цим порушенням шкоди (яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди), її розмір, а також те, чи дійсно істотною є різниця між тим, на що мала право розраховувати потерпіла сторона, укладаючи договір, і тим, що насправді вона змогла отримати.
Головна ідея, на якій ґрунтується правило частини 2 статті 651 ЦК України, полягає у тому, що не будь-яке, а лише істотне порушення умов договору може бути підставою для вимоги про його розірвання або зміну. Неістотні (незначні) порушення умов договору є недостатніми для обґрунтованого та правомірного застосування такого крайнього заходу, як розірвання договору або його зміна в судовому порядку.
Ця ідея спирається на принцип, який називається принципом збереження договору (preservation of contract). Договірні відносини мають підтримуватися, допоки це можливо й економічно доцільно для сторін. Розірвання договору має бути крайнім заходом задля мінімізації витрат, пов`язаних з укладенням та виконанням договору.
Ураховувати істотність порушення важливо, оскільки протилежне тлумачення норм права може призвести до того, що управнена сторона договору, яка має відповідно до закону або договору право на відмову від нього або розірвання, може ним скористатися за найменший відступ від умов договору. Таке становище є неприпустимим, оскільки може порушити стабільність цивільного обороту і є надзвичайно несправедливим нехтуванням правовим принципом пропорційності між тяжкістю порушення договірних умов і відповідальністю, яка застосовується за таке порушення. Незастосування критерію істотності порушення позбавляє зобов`язану сторону договору можливості заперечувати проти розірвання договору і провокує управлену сторону відмовлятися від договору (розривати його) за найменшого порушення.
Вказана правова позиція викладена в багаточисельних постановах Верховного Суду (в тому числі і постанові Великої палати Верховного суду) – постанова Верховного суду від 5.11.2025 року по справі № 902/416/23, постанова ВП Верховного суду від 20.11.2024 року по справі 918/391/23 та багатьох інших). 
За таких обставин суд приходить до висновку, що застосування такої міри відповідальності за порушення умов договору оренди як дострокове розірвання договору, не буде співрозмірним зі ступенем важкості здійсненого порушення та буде надмірним. При цьому суд враховує ту обставину, що порушення, на які посилається позивач, сталися внаслідок надзвичайних обставин – окупації території, на якій знаходилась земельна ділянка, що призвело до порушення нормальної господарської діяльності відповідача, до початку збройної агресії відповідач належним чином виконував зобов`язанні зі сплати орендної плати. 
Судом приймається до уваги той факт, що відповідач протягом тривалого часу з моменту укладання договору належним чином виконував всі свої зобов`язання за ним, в тому числі і сплачував своєчасно орендну плату.
Крім того щодо тверджень позивача щодо порушення строків подання представником відповідача відзиву на позов, суд зазначає наступне.
Згідно ч.ч.1-3 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.1 ст. 178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову.
Згідно ч.ч.7-8 ст.178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно ч.3 ст. 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Згідно ст. 180 ЦПК України у запереченні відповідач викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів і мотиви їх визнання або відхилення. Заперечення підписується відповідачем або його представником. До заперечення застосовуються правила, встановлені частинами третьою - п`ятою статті 178 цього Кодексу. Заперечення подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання заперечення, який дозволить іншим учасникам справи отримати заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.
Згідно ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч.ч.1-4 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.
Так судом встановлено, 17.03.2025 року представником відповідача – адвокатом Юрченко В.В. через підсистему Електронний суд було подано заяву про надання йому доступу до матеріалів справи в електронному вигляді, у вказаній заяві представник відповідача проти позовних вимог заперечував.
При цьому суд зазначає, що виявлено невідповідність у зазначені адреси відповідача, зазначеної у позові ( АДРЕСА_1 ) та фактичної зареєстрованої адреси ( АДРЕСА_2 ) у зв`язку з чим ухвала про відкриття провадження від 28.01.2025 а також позов з додатками фактично вручені не були.
Таким чином, заява з запереченнями проти позову за своїм змістом були додатковими поясненнями до раніше наданого заперечення проти позову.
Таким чином суд приходить до висновку, що подана представником відповідача 13.07.2025 заява-заперечення, може бути врахована при винесенні рішення, оскільки фактично є доповненням до заяви від 17.03.2025.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Частинами 1-4 статті 12 ЦПК України установлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 83 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі.
Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Ухвалюючи рішення по справі, суд керується правовими висновками Верховного суду, викладеними в постанові Великої палати Верховного Суду № 918/391/23 від 20 листопада 2024 року:
Розірвання договору як санкція має бути максимально збалансованим і відповідати тяжкості допущеного порушення. Вирішальне значення для застосування зазначеного припису закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення має вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 199/3846/19).
Врахувавши вищевикладене, надавши належну оцінку всім доказам, що були надані сторонами, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог по справі та про відмову в їх задоволенні.
Суд розподіляє судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Тому суд вважає за доцільне судові витрати, понесені ОСОБА_2 при зверненні до суду, залишити за позивачем.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.12, 13, 76, 78, 95, 141, 258-259, 280-283, 354ЦПК України, суд,
вирішив:
Позовну заяву ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ТПК» Агроальянс «ЛТД», про розірвання договору оренди земельної ділянки – залишити без задоволення.
Судові витрати ОСОБА_1 , пов`язані з розглядом справи – залишити за позивачем.
Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Суддя            Ю. М. Гніздилов