Справа № 750/745/26
Провадження № 2/750/1349/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2026 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:
судді	Супруна О.П.,	
секретар	Юрченко А.А.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 750/745/26 за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

у с т а н о в и в :

21.01.2026 позивач через систему «Електронний суд» звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до ОСОБА_1 , у якому просить стягнути з відповідача в порядку регресу страхове відшкодування в розмірі 7 209,00 грн, інфляційні втрати в розмірі 159,69 грн, пеню в розмірі 1 451,08 грн, три відсотки річних у розмірі 140,43 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 8 022,50 грн, а також суму сплаченого судового збору в розмірі 2 662,40 грн.
Суддя Деснянського районного суду м. Чернігова Супрун О.П. ухвалою від 26.01.2026 позовну заяву прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі, призначив судове засідання для її розгляду по суті на 09.04.2026.
У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи сповіщалися в установленому законом порядку. Представник позивача та відповідач подали до суду заяви, у яких просили розглядати справу без їхньої участі. Відповідач у поданій заяві також зазначив про визнання позову та просив зменшити витрати на правову допомогу через їхню не співмірність зі складністю справи. 
На підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом – ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Судом установлено, що Новозаводський районний суд м. Чернігова постановою від 06.02.2024 (справа № 751/11173/23), яка набрала законної сили, визнав ОСОБА_1  виним в учиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122-4, 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі за текстом – КУпАП), та наклав на нього адміністративне стягнення за правилами статті 36 КУпАП згідно санкції статті 122-4 КУпАП у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400,00 грн (а.с. 10 зворот – 12).
У постанові встановлено, що 12.12.2023 о 16 год. 40 хв., у м. Чернігові по вул. Спортивна, 3, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ЗИЛ 130, державний номерний знак НОМЕР_1 , та на перехресті вул. Спортивна та вул. Леоніда Пашина, повертаючи праворуч в напрямку вул. Степана Носа, не дотримався безпечного бокового інтервалу, у результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем Fiat Doblo Panorama, державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку, зупинився та надав перевагу в русі ЗИЛ 130, державний номерний знак НОМЕР_1 . У результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Після вчинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, чим порушив вимоги п.п. 2.10 «а», 2.3 «б», 13.1 Правил дорожнього руху. У судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину визнав. Факт скоєння правопорушень ОСОБА_1 підтверджуються даними, що містяться в протоколах про адміністративні правопорушення від 12.12.2023, схемою місця ДТП та дослідженим в судовому засіданні диском з матеріалами відеофіксації, яким підтверджується причетність ОСОБА_1 до дорожньо-транспортної пригоди та залишення ним місця ДТП.
Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
За таких обставин, вина ОСОБА_1  у ДТП та факт залишення місця події встановлена постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06.02.2004 у справі № 751/11173/23.
На момент вчинення ДТП, тобто настання страхового випадку, цивільна-правова відповідальність відповідача була забезпечена в ТДВ «Страхова група «Оберіг» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-215910280 (а.с. 12 зворот).
Власником пошкодженого транспортного засобу Fiat Doblo Panorama, державний номерний знак НОМЕР_2 , є ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с. 13 зворот).
Оскільки завдана шкода ОСОБА_1 відшкодована добровільно не була, ОСОБА_2 з метою отримання страхового відшкодування звернувся до ТДВ «Страхова група «Оберіг» із заявою на виплату страхового відшкодування (а.с. 13).
21.03.2024 у рамках страхової справи № 47205 ТДВ «Страхова група «Оберіг» складено страховий акт № 47205/1, за яким заявлена подія є страховим випадком, сума страхового відшкодування становить 7 209,00 грн (а.с. 16).
На виконання вказаного страхового акта, згідно платіжної інструкції в національній валюті від 21.03.2024 № 8604 ТДВ «Страхова група «Оберіг» на рахунок ОСОБА_2 перераховано грошові кошти у розмірі 7 209,00 грн в якості страхового відшкодування (а.с. 16 зворот).
На думку позивача, сума збитків, які не відшкодовані на дату подання позову, становить 7 209,00 грн та в силу вимог статті 1194 Цивільного кодексу України (далі за текстом – ЦК України) повинна бути стягнута з відповідача.
Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частини перша, друга статті 1187 ЦК України).
Частиною першою статті 1191 ЦК України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відповідно до підпункту «в» пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником.
Ураховуючи викладені обставини та правові норми, а також визнання позову відповідачем, вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 суми страхової виплати в порядку регресу підлягають задоволенню.
Стосовно стягнення з відповідача інфляційних втрат, пені та 3% річних, суд зазначає наступне.
Відповідно до положень частини другої статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Позивач вказує, що 07.05.2025 ОСОБА_1 було направлено вимогу про виплату грошових коштів, однак на момент подання позову вимога проігнорована відповідачем.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання, ТДВ «Страхова група «Оберіг» за період з 21.05.2025 до 12.01.2026 нарахувало інфляційні втрати в сумі 159,69 грн, пені в розмірі 1 451,08 грн, три відсотки річних у розмірі 140,43 грн (відповідні розрахунки на а.с. 20).
Суд уважає, що заявивши про визнання позову, відповідач тим самим погодився з указаними розрахунками, а тому позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період з 21.05.2025 до 12.01.2026 підлягають задоволенню.
Проте, суд зазначає, що позовна заява не містить посилання на правову підставу для стягнення з відповідача пені в розмірі 1 451,08 грн.
Так, за правилами статті 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (частина перша статті 548 ЦК України).
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.
У той же час, пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Дана норма закону не застосовна до спірних правовідносин, оскільки за її змістом обов`язок сплати пені покладений не на страхувальника, а на страховика у разі прострочення ним виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з його вини.
За правилами частини шостої статті 263 ЦПК України якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.
Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Відповідач позов визнав, що не суперечить закону в частині основної суми боргу, 3 % річних та інфляційних втрат і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому рішення ухвалюється судом згідно з таким визнанням.
Натомість, оскільки матеріали справи не містять доказів погодження між сторонами у визначеному законом або договором порядку розміру пені у випадку не виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача пені в сумі 1 451,08 грн.
Із огляду на викладене, позов належить задовольнити частково та стягнути з відповідача основну суму в розмірі 7 209,00 грн, інфляційні втрати в розмірі 159,69 грн, три проценти річних у розмірі 140,43 грн, а всього 7 509,12 грн.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.
Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вважала за необхідне надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких позивач має заперечення. У пунктах 44, 47 додаткової постанови зроблено висновок, що «саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19).
У постанові від 27.06.2024 у справі № 906/465/21 Верховний Суд виходив з того, що за пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 вказаного вище Закону). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
Правничу допомогу позивачу надавала адвокат Войціховський А.В. на підставі Договору про надання професійної правничої допомоги від 16.07.2025 (а.с. 21 зворот – 23).
Із акта прийому-передачі наданих послуг № 47205/1 від 12.01.2026 до Договору про надання професійної правничої допомоги від 16.07.2025 убачається, що ТДВ «Страхова група «Оберіг» доручило, а адвокат Войціховський А.В. виконав послуги щодо представництва інтересів клієнта в суді по справі про стягнення на користь клієнта страхового відшкодування, загальна сума винагороди за даним актом прийому-передачі наданих послуг складає 8 022,50 грн (а.с. 21).
Відповідач у поданій до суду заяві заперечив щодо розміру витрат на правничу допомогу та просив зменшити, уважаючи заявлений розмір витрат не співмірним зі складністю справи.
Ураховуючи часткове задоволення позову (83,81%), із позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 6 723,66 грн, які зважаючи на заперечення відповідача, рівень складності справи, її значення для сторін, обсяг матеріалів у справі, кількість підготовлених процесуальних документів, відсутність судових засідань, тривалість розгляду справи судом, наявність усталеної практики з розгляду даної категорії справ, суд уважає необхідним зменшити до 3 000,00 грн, що відповідатиме критеріям розумності та справедливості. 
Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Із платіжної інструкції № 35132 від 12.01.2026 убачається, що позивач при зверненні до суду з позовом сплатив судовий збір у розмірі 2 662,40 грн. 
Оскільки відповідач позов визнав до початку розгляду справи по суті, ураховуючи положення частини першої статті 142 ЦПК України, суд уважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 1 115,68 грн (2 662,40 х 83,81% / 2), а також відповідно до вимог статті 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача 1 115,68 грн у відшкодування сплаченого судового збору.
Ураховуючи викладене, керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 142, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Частково задовольнити позов Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 про стягнення коштів.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» суму страхового відшкодування в розмірі 7 209,00 грн, інфляційні втрати в розмірі 159,69 грн, три відсотки річних у розмірі 140,43 грн, а всього 7 509,12 грн (сім тисяч п`ятсот дев`ять гривень 12 копійок).
Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» 3 000,00 грн (три тисячі гривень 00 копійок) у відшкодування витрат на правничу допомогу.
Повернути Товариству з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» судовий збір у розмірі 1 115,68 грн (одна тисяча сто п`ятнадцять гривень 68 копійок), сплачений при подачі позову до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості, згідно платіжної інструкції № 35132 від 12.01.2026.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» 1 115,68 грн (одну тисячу сто п`ятнадцять гривень 68 копійок) у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг», місцезнаходження: вул. Васильківська, 14, м. Київ, код ЄДРПОУ: 39433769.
Відповідач:  ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_4 .

Суддя