ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Постанова
іменем України

справа №954/1913/25
провадження №22ц/819/436/26

07 квітня 2026 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий Бездрабко В.О. (суддя-доповідач),
судді: Базіль Л.В.,
Приходько Л.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінаннс» на заочне рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 20 січня 2026 року, постановлене під головуванням судді Олійник В.М.,

встановив:
Зміст позовних вимог
15 серпня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» звернулося до суду з позовом, в якому просило в порядку частини другої статті 625 ЦК України стягнути з ОСОБА_1 кошти за невиконання грошового зобов`язання, загальний розмір яких становить 39 104,13грн., з яких 11 394,55грн. - три проценти річних від простроченої суми та 27 709,57грн. - інфляційні втрати за час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Позов мотивований тим, що 01 серпня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №11379766000.
Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 06 вересня 2010року у справі №2-1700/10 стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №11379766000 від 01 серпня 2008 року в загальному розмірі 126 721,89грн.
Згідно договору купівлі-продажу права вимоги №1930/К від 18 вересня 2019 року право вимоги до боржника перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».
Ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 05 грудня 2019 року проведено заміну сторони стягувача у виконавчому провадженні по виконанню рішення суду від 06 вересня 2010року у справі №2-1700/10 з АКІБ «УкрСиббанк» на ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».
Згідно протоколу №1706 загальних зборів ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» від 25 липня 2024 року змінено найменування товариства на ТОВ «Він Фінанс».
Оскільки судове рішення тривалий час боржником не виконується, кредитор має право на відшкодування матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації від боржника за користування утриманими грошовими коштами, належними до сплати кредиторові на підставі статті 625 ЦК України, загальний розмір яких становить 39 104,13грн., обрахований за період з 25 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року.
Зміст рішення суду першої інстанції 
Заочним рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 20 січня 2026 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Він Фінанс» відмовлено.
Рішення суду мотивовано відсутністю інформації про повне або часткове виконання рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 06 вересня 2010 року у справі 2-1700/10; не залученням позивачем співвідповідача ОСОБА_2 , що унеможливлює перевірку виконання судового рішення одним зі співвідповідачів; неправильним обрахуванням позивачем розміру основного грошового зобов`язання (боргу та процентів за кредитом), на яке може бути проведено нарахування інфляційних втрат та 3% річних за статтею 625 ЦК України, у зв`язку з неправильним включенням до складу основного зобов`язання пені та судових витрат по справі.
Доводи апеляційної скарги 
Не погодившись з постановленим у справі рішенням, ТОВ «Він Фінанс» подало апеляційну скаргу, зазначивши про незаконність та необґрунтованість висновків суду першої інстанції, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, з приводу чого скаржник просив заочне рішення суду від 20 січня 2026 року скасувати та постановити у справі нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. 
Скарга мотивована відсутністю у товариства доказів на підтвердження виконання боржником судового рішення від 06 вересня 2010 року. Наявність судового рішення про стягнення з боржника суми боргу за кредитним договором, яке не виконано, не припиняє відносини сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України. Скаржник зазначив, що на його думку, розрахунок заборгованості інфляційних втрат та 3% річних є правильним та обрахований з всієї заборгованості, яка визначена судом в резолютивній частині рішення суду від 06 вересня 2010 року.
Правова позиція інших учасників справи
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Розгляд справи судом апеляційної інстанції
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, передбаченими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду у справі за позовом з ціною менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому, відповідно до частини тринадцятої статті 7 та частини першої статті 369 ЦПК України підлягає розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами без проведення судового засідання.
Частиною першою, другою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
01 серпня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11379766000, за умовами якого позичальник отримав кредит в розмірі 15 869,78 доларів США строком до 01 серпня 2013 року.
З метою забезпечення виконання кредитного договору, 01 серпня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки.
Заочним рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 06 вересня 2010 року у справі №2-1700/10 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість у розмірі 125 217,71грн., судові витрати у розмірі 1504,18грн., а всього 126 721,89грн.
В Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні відомості щодо перегляду рішення суду від 06 вересня 2020року, відтак наявні підстави вважати, що це рішення набрало законної сили та є чинним.
Оскільки на час розгляду справи Каховський район Херсонської області є тимчасово окупованим, матеріали справи №2-1700/10 до Нововоронцовського районного суду Херсонської області не передавалися, то відсутня можливість встановлення факту видачі виконавчих листів про стягнення кредитної заборгованості. Відомості про наявність відкритих виконавчих проваджень стосовно виконання судового рішення від 06 вересня 2020року відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсутні, що підтверджується інформацією з Автоматизованої системи виконавчого провадження.
Ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 05 грудня 2019 року проведено заміну сторони стягувача у виконавчому провадженні по виконанню рішення суду від 06 вересня 2010року у справі №2-1700/10 з АКІБ «УкрСиббанк» на ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».
Згідно протоколу №1706 загальних зборів ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» від 25 липня 2024 року змінено найменування товариства на ТОВ «Він Фінанс».
Згідно наданого ТОВ «Він Фінанс» розрахунку заборгованості за статтею 625 ЦК, здійсненого за період з 25 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року, загальний розмір боргу становить 39 104,13грн., з яких 11 394,55грн. - три проценти річних від простроченої суми; 27 709,57грн. - інфляційні втрати за час прострочення виконання зобов`язання.
Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції і застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з вимогами статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У справі, що переглядається встановлено, що ОСОБА_1 належним чином не виконувала своїх зобов`язань за кредитним договором №11379766000 від 01 серпня 2008 року, за умовами якого позичальнику був наданий кредит в розмірі 15 869,78 доларів США строком до 01 серпня 2013 року. У зв`язку із цим банк звернувся до суду з вимогою про дострокове солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника та ОСОБА_2 , який поручився за виконання ОСОБА_1 кредитних зобов`язань на підставі укладеного з банком договору поруки. Судовим рішенням від 06 вересня 2020 року про стягнення заборгованості за кредитним договором підтверджено наявність грошового зобов`язання позичальника перед банком та його порушення. Даних про добровільне або примусове виконання цього судового рішення матеріали справи не містять.
Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно правового висновку, наведеного впункті 8.35 постанови від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), Велика Палата Верховного Суду зазначила, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18).
У пункті 8.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.
При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за "користування кредитом" (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за "користування кредитом", до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та пункті 6.19. постанови від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19).
Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Встановлені у справі обставини свідчать, що судовим рішенням від 06 вересня 2010 року у справі №2-1700/10 підтверджено наявність грошового зобов`язання позичальника перед кредитором у загальному розмірі 126 721,89 грн та його порушення.
Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і три проценти річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16 (провадження № 14-254цс19).
З огляду на наведене суд апеляційної інстанції вважає, що у розумінні наведених положень закону позивач, як кредитор, до якого перейшло право вимоги, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та 3 % річних до повного виконання грошового зобов`язання, підтвердженого заочним рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 06 вересня 2020 року у справі №2-1700/10.
Посилання суду першої інстанції, як на підставу для відмови у задоволенні позову, про незалучення позивачем у якості співвідповідача поручителя ОСОБА_2 , не спростовує для ТОВ «Він Фінанс» право звернення з позовом лише до основного боржника за кредитним договором.
Щодо визначення розміру невиконаного боржником грошового зобов`язання, стосовно якого у позивача виникло право на звернення до суду з вимогами в порядку статті 625 ЦК України, колегія суддів враховує наступне.
Згідно правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, наведеного в постанові від 31 липня 2024 року в справі 
№161/11703/22 (провадження №61-11958св23) суд зазначив, що при розрахунку трьох процентів річних та інфляційних втрат за основу слід брати не лише прострочений основний борг, обрахований відповідно до умов кредитного договору, а і інші витрати, понесені кредитором у зв`язку з розглядом справи про стягнення заборгованості за договором, оскільки правовідносини сторін трансформувалися у зобов`язальні, пов`язані із стягненням грошових коштів на підставі рішення суду, невиконання якого зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що при зверненні до суду з позовом у справі, яка переглядається, ТОВ «Він Фінанс» правильно визначило розмір грошового зобов`язання ОСОБА_1 в сумі 126 721,89грн., яке виникло на підставі заочного рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 06 вересня 2010 року та правильно здійснило розрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат за період з 25 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року в загальному розмірі 39 104,13грн., з яких 11 394,55грн. - три проценти річних від простроченої суми та 27 709,57грн. - інфляційні втрати за час прострочення виконання грошового зобов`язання.
На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги ТОВ «Він Фінанс», скасування в порядку статті 376 ЦПК України заочного рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 20 січня 2026року та ухвалення у справі нової постанови про задоволення позовних вимог ТОВ «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення коштів за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Щодо розподілу судових витрат 
За частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За загальним правилом, встановленим частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За результатами апеляційного перегляду справи, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та прийняття у справі нової постанови про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з позовом ТОВ «Він Фінанс» сплачено судовий збір в розмірі 2422,40грн. (платіжна інструкція від 01 серпня 2025 року), а за подання апеляційної скарги - 3633,60 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 06 лютого 2026 року, а всього 6056,00грн., які в порядку перерозподілу судових витрат по справі підлягають стягненню на користь товариства з відповідача ОСОБА_1 .
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд

постановив :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» задовольнити.
Заочне рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 20 січня 2026 року скасувати та прийняти у справі нову постанову.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» кошти за прострочення виконання грошового зобов`язання в загальному розмірі 39 104,13грн. (тридцять дев`ять тисяч сто чотири гривні) 13коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» судові витрати у справі в розмірі 6 056,00грн. (шість тисяч п`ятдесят шість гривні).
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді:          Л.В. Базіль

Л.А. Приходько