Справа № 577/5181/25
Провадження № 2/577/59/26  

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

18 лютого 2026 року 

Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого судді Логіна Є.В.,
при секретарі Скляр О.М., 
представника відповідача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Конотопа, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням ,-
встановив: 
Адвокат Тукман Є.Г. в інтересах позивача ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а саме про стягнення 100 000 моральної шкоди, 4 638 грн 76 коп. матеріальної шкоди, 3 675 збитків від інфляції, а також 57 500 грн. витрат на професійну правову допомогу.
Позов мотивований тим, що в проваджені Конотопського міськрайонного суду Сумської області перебувало кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 за ч. 1 ст.122 КК України, де ОСОБА_2 був визнаний потерпілим.
Ухвалою Конотопського міськрайонний суд Сумської області від 28.07.25 у справі №577/5002/20 провадження №1-кп/577/112/25, на підставі статті 49 КК України відповідача було звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження за ч.1 ст. 122 КК України щодо нього закрито. Заявлений позивачем на стадії досудового розслідування цивільний позов про відшкодування відповідачем моральної та матеріальної шкоди залишено без розгляду.
Відтак позивач, в силу вимог ч.7 ст. 128 КПК України, скористався правом пред`явити позов в порядку цивільного судочинства. 
Зазначає, що 02.07.20 на АДРЕСА_1 під час виконання позивачем своїх трудових обов`язків по охороні території та майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «Червоний металіст», де позивач працював охоронником, відповідач, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно завдав позивачу удару в обличчя.
Згідно з висновком судово-медичного експерта № 261 від 29.07.2020 року у позивача на час судово-медичного обстеження мали місце: марлева пов`язка на нижній губі зліва, крововилив на внутрішній поверхні нижньої губи зліва з переходом на середину та червону кайму, пошкодження 1,2 зуба знизу справа та зліва. При зверненні в поліклінічне відділення мали місце: набряк м`яких тканин нижньої губи, рана нижньої губи зліва. Травматичний відлом коронки 1 зуба знизу зліва, травматичний вивих 1 зуба знизу справа. Травматичний підвивих 2 зуба знизу справа та зліва.
У зв`язку з цим позивач період з 03.07.20 по 14.07.20 був змушений проходити стаціонарне лікування в неврологічному відділенні Комунального некомерційного підприємства Конотопської міської ради «Конотопська центральна районна лікарня імені академіка Михайла Давидова» з діагнозом ЗЧМТ. Струс головного мозку 02.07.2020 року. Цефалгічний синдром. Забійна рана нижньої губи. Ангіопатія сітківки обох очей. Механічна травма 1 зуба знизу зліва. Травматичний вивих 1 зуба знизу зліва. А після стаціонарного лікування продовжував лікуватись амбулаторно. По ступеню важкості крововилив внутрішньої поверхні нижньої губи зліва з переходом на середину та червону кайму, рана нижньої губи зліва, травматичне пошкодження 1,2 зуба знизу справа та зліва в комплексі, згідно таблиці загальної втрати працездатності, внаслідок різних травм становить 10 % втрати працездатності, тому згідно правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних пошкоджень відноситься до тілесних ушкоджень середньої ступені тяжкості.
Дії відповідача в кримінальному провадженні були кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 Кримінального кодексу України – умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, що спричинило значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.
Внаслідок вищезазначених протиправних дій з боку відповідача позивачу була завдана моральна шкода.
Наявність моральної шкоди обґрунтовується фізичним болем і стражданнями, яких позивач зазнав у зв`язку зі завданими йому з боку відповідача тілесних ушкоджень, що спричинило погіршення стану здоров`я, душевні страждання, внаслідок приниження відповідачем гідності позивача через вказане протиправне діяння. Також у позивача відбулись негативні зміни в сталому життєвому укладі, що змусило його на протязі більше ніж п`яти років добиватися захисту своїх прав як потерпілого, поновлення морального та фізичного стану і докладати додаткових зусиль на організацію свого життя. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в сумі 100 000,00 грн.
Крім того, внаслідок протиправних дій з боку відповідача позивачу також була завдана майнова шкода. Так, у зв`язку з лікуванням через заподіяння позивачу з боку відповідача тілесних ушкоджень, він повинен був витрачати власні кошти на придбання медикаментів, внаслідок чого зазнав матеріальних збитків на загальну суму 4638,76 грн., що підтверджується товарними та фіскальними чеками на придбання медикаментів. Також просить стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з липня 2020 року по липень 2025 року в розмірі 3 675,41 грн. 
Ухвалою судді від 01.09.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. 
Представник позивача Тукман Є.Г. в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без участі позивача та представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. 
Відповідач ОСОБА_3 та його представник, адвокат Суслін В.Т. в судовому засіданні позов визнали частково. Представник зазначив, що моральну шкоду сторона відповідача визнає в сумі 3000 грн., з яких 2000 грн позивачу було відшкодовано, відтак просить задоволити вказану вимогу в межах 1000 грн. Що стосується вимоги про стягнення матеріальної шкоди, як представник так і відповідач таку заперечили. Зазнаили, що при розгляді судом кримінального провадження, потерпілий ОСОБА_2 при його допиті заявляв, що кошти на лікування внаслідок його побиття ОСОБА_3 , були відшкодовані його роботодовцем, а тому не підлягають стягнення з відповідача, тобто в подвійному розмірі.
Судом допитана свідок ОСОБА_4 . Остання пояснила, що являється матір`ю ОСОБА_3 . При розгляді кримінального провадження вона була законним представником сина і брала участь в судових засіданнях, в одному з яких при допиті ОСОБА_2 останній зауважував, що ніби то його роботодавець компенсовував йому лікування, однак ствердної відповіді не дала. Також зазначила, що після побиття її сином ОСОБА_2 , спочатку останній взагалі не мав наміру звертатись в правоохоронні органи, був згідний на відшкодування коштів на лікування в добровільному порядку. Звернувся в поліцію лише після спілкування з адвокатом, і вже в межах розгляду кримінального провадження заявив цивільний позов. До цього у них вимагались кошти за те, що б не звертатись до поліції. Зазначила, що нею, потерпілому через адвоката надавались кошти на лікування в розмірі близько 5 000 грн., однак жодних розписок не відбирали. Також зауважила, що ОСОБА_2 на стаціонарному лікуванні не перебував, лише відвідував лікаря в денний час. 
Суд заслухавши пояснення відповідача, його представника, свідка, оцінивши надані докази за власним переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, кожен окремо та в сукупності, дійшов наступного висновку. 
Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
За частинами 1, 5, 6 ст.81, ст.89 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Зі змісту ст. 76-80 ЦПК Українидоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності.
Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зіст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом встановлено, що ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28.07.2025 р у справі №577/5002/20, провадження №1-кп/577/112/25, ОСОБА_3 на підставі статті 49 КК України звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження за ч. 1 ст. 122 КК України закрито, цивільний позов про відшкодування відповідачем моральної та матеріальної шкоди залишено без розгляду .(а.с.5).
Відповідно до вказаної ухвали встановлено, що 02.07.2020 року близько 18:00 год. неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 разом із товаришами перебував у стані алкогольного сп`яніння по вул. Червонозаводській у м. Конотоп поряд із заводом «Червоний металіст», де також перебував охоронець заводу ОСОБА_2 . В цей час, під час спілкування, яке відбувалось між ОСОБА_3 та охоронцем ОСОБА_2 , між ними виникла суперечка на грунті раптово виниклих неприязних відносин, з приводу того, що ОСОБА_3 з товаришами перебував на території заводу «Червоний металіст». Суперечка переросла у сварку, у ході якої у ОСОБА_3 виник раптовий злочинний умисел на спричинення ОСОБА_2 тілесних ушкоджень. Реалізовуючи свій злочинний намір, усвідомлюючи протиправність та караність своїх дій, перебуваючи у положенні стоячи навпроти ОСОБА_2 , ОСОБА_3 наніс один удар кулаком правої руки в ліву частину рота потерпілого, чим спричинив тілесне ушкодження у вигляді крововиливу внутрішньої поверхні нижньої губи зліва з переходом на середину та червону кайму, рана нижньої губи зліва, травматичне пошкодження 1,2 зуба знизу справа та зліва.
Згідно із висновком судово-медичного експерта № 261 від 29.07.2020 року у ОСОБА_2 на час судово-медичного обстеження мали місце: марлева пов`язка на нижній губі зліва, крововилив на внутрішній поверхні нижньої губи зліва з переходом на середину та червону кайму, пошкодження 1,2 зуба знизу справа та зліва. При зверненні в поліклінічне відділення мали місце: набряк м`яких тканин нижньої губи, рана нижньої губи зліва. Травматичний відлом коронки 1 зуба знизу зліва, травматичний вивих 1 зуба знизу справа. Травматичний підвивих 2 зуба знизу справа та зліва. Знаходився на стаціонарному лікуванні у КНП КМР КЦРЛ відділення 28 з 03.07.2020 року по 14.07.2020 року з діагнозом ЗЧМТ. Струс головного мозку 02.07.2020 року. Цефалгічний синдром. Забійна рана нижньої губи. Ангіопатія сітківки обох очей. Механічна травма 1 зуба знизу зліва. Травматичний вивих 1 зуба знизу зліва. Дані ушкодження виникли від дії тупого предмету, що підтверджується характером пошкодження. По часу спричинення дані ушкодження могли утворитися в час указаний потерпілим, що підтверджується кольором крововиливу та записами медичної документації. По ступеню важкості крововилив внутрішньої поверхні нижньої губи зліва з переходом на середину та червону кайму, рана нижньої губи зліва, травматичне пошкодження 1,2 зуба знизу справа та зліва в комплексі, згідно таблиці загальної втрати працездатності, внаслідок різних травм становить 10 % втрати працездатності, тому згідно правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних пошкоджень відноситься до тілесних ушкоджень середньої ступені тяжкості. Виходячи з наявності тілесних ушкоджень потерпілому було здійснено прикладання біля однократної дії травмуючого предмету. В момент спричинення тілесних ушкоджень потерпілий міг знаходитися у вертикальному або близькому до нього положеннях. Дані ушкодження виникли від дії тупого предмету з обмеженою травмуючою поверхнею, якими могли бути кулаки рук, ноги взуті у взуття ті інші предмети. Виявлені тілесні пошкодження не могли виникнути при падінні на площині.
Згідно висновку додаткової судово-медичної експертизи №294 від 14.04.2021 року тілесні ушкодження у вигляді: крововиливу внутрішньої поверхні нижньої губи зліва з переходом на середину та червону кайму, рана нижньої губи зліва, травматичне пошкодження 1,2 зуба знизу справа та зліва в комплексі не є небезпечними для життя в момент заподіяння та не потягнули за собою тривалий розлад здоров`я. Крововилив внутрішньої поверхні нижньої губи зліва з переходом на середину та червону кайму, рана нижньої губи зліва, травматичне пошкодження 1,2 зуба знизу справа та зліва в комплексі та в даному випадку слід розцінювати як стійку втрату працездатності менш ніж на одну третину, що згідно таблиці втрати загальної працездатності внаслідок різних травм становить 10% втрати працездатності, та згідно п.п. г) п. 2.2., п. 2.2.3. правил судово-медичного визначення стуненю тяжкості тілесних пошкоджень відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Під стійкою втратою працездатності менш як на одну третину (згідно п.2.2.3) належить розуміти втрату загальної працездатності від 10% до 33%.(а.с.5,6)
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Із роз`яснень, викладених у п.1 постанови пленуму Верховного Суду України №12 від 20.02.2004 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює закриття кримінальних справ» вбачається, що звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави (її компетентних органів) від засудження особи, яка вчинила злочин, та застосування до неї кримінально-правових засобів примусового характеру. Водночас звільнення від кримінальної відповідальності не є виправданням особи.
Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі застосування строків давності не може свідчити про не вчинення особою злочину, звинуваченою у ньому. З огляду на це особа, яка вважає себе невинуватою у вчиненні злочину або вина якої у вчиненні злочину не доведена, вправі вимагати не застосування строків давності, а постановлення виправдувального вироку або постановлення ухвали про відсутність події та складу злочину в діях такої особи. Лише такі процесуальні рішення носять реабілітуючий характер та звільняють особу від усіх звинувачень у вчиненні протиправного караного діяння.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18.04.2018 року у справі № 826/4225/15, від 03.10.2018 року у справі №463/1380/15-ц.
Зважаючи на те, що відповідач на продовженні кримінального провадження та ухваленні виправдувального вироку не наполягав, кримінальне провадження в справі закрито саме за його клопотанням, підстава закриття кримінального провадження не є реабілітуючою, тому суд вважає, що між протиправними діями відповідача, виною відповідача у вчиненні кримінального правопорушення та наслідками у виді заподіяння позивачу, як потерпілому у даному кримінальному правопорушенні моральної шкоди є причинно-наслідковий зв`язок.
Згідно ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
В силу ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до частини 2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
Частиною першою статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Однак, як вбачається із ухвали суду від 28.07.2025, захисник обвинуваченого ОСОБА_1 заявив клопотання про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, не наполягав на продовженні судового розгляду в загальному порядку. В судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_3 свою вину у скоєнні злочину повністю визнав.
Отже, підлягає до задоволення вимога про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди (витрати на лікування) в розмірі 4638,76 грн, яка підтверджена документально наявністю куплених на лікування препаратів та призначених лікарем медичних процедур (а.с.7-10).
При цьому суд не бере до уваги посилання сторони відповідача на ту обставину, що вказані кошти були відшкодовані роботодавцем ОСОБА_2 , оскільки жодними належними та допустими доказами це не доведено. За клопотанням представника відповідача, судом оглядався аудіозапис із допитом потерпілого ОСОБА_2 в судовому засіданні 26.01.2021р. в межах розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_3 (справа № 577/5002/20, Т.1 а.с. 155), з якого також не можливо чітко встановити, що згідно показань потерпілого, сума на лікування відшкодована третіми особами. 
А як згадувалось вище, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України).
Позивач зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу 4638,76 грн. за період з 02.07.2020 р. по 31.07.2025 р. становлять 3675,41 грн.
Інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції.
Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
При цьому іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено.
Суд вважає, що зволікання відповідача із відшкодуванням позивачу матеріальної шкоди, завданої злочином надає право ОСОБА_2 вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції.
Втрати від інфляції розраховуються за формулою: Втрати від інфляції = (сума боргу)х(індекс інфляції) /100 % (сума боргу). 
Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних витрат в сумі 3675,41 грн. згідно наданого розрахунку, за період з 02.07.2020 по 31.07.2025 підлягають до задоволення.
Що стосується вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 100 000 грн., суд зазначає наступне. 
Згідно з ч.1ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків,встановлених частиною другою цієї статті.Застаттею 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення їх прав.
Частина друга вказаної статті передбачає, що моральна шкода, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Згідно з п. 3постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997).
Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», №12868/05, рішення від 10.12.2009; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29.06.2004).Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Так, згідно копії виписки № 2016 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, ОСОБА_2 поступив в стаціонар 03.07.2020 р., виписаний 14.07.2020 р. Позивачу було встановлено діагноз: струс головного мозку 02.07.2020 р. з цефалічним синдромом. Забійна рана нижньої губи. Ангіопатія сітківки особох очей. Механічна травма Т1 зуба. (а.с. 7,8). 
Враховуючи, що внаслідок неправомірних дій відповідача, позивач зазнав моральних страждань, які полягають в переживаннях внаслідок вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, погіршення його стану здоров`я, що спричинило душевні хвилювання, стрес та переживання після вчинення відносно нього протиправних дій, необхідність контролю стану здоров`я за наслідками отриманих травм, докладання додаткових зусиль та витрачання коштів для організації свого життя і часткового відновлення попереднього стану власного здоров`я, позивачу були заподіяні тілесні ушкодження середньої тяжкості, та виходячи з міркувань розумності та справедливості, суд вважає, що обгрунтованою та співмірною заподіяній шкоді буде сума відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 грн.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
За таких обставин, аналізуючи вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.
При вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, судом встановлено наступне.
Позивачем заявлено вимогу про компенсацію понесених ним витрат на правничу допомогу в розмірі 57500 грн.
Відповідно до ч.1 п.1 ч. 3 ст. 133 та ч.1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано суду копію договору про надання правової допомоги від 02.06.2025 р., укладеного між ОСОБА_2 та адвокатом Тукманом Є.Г., копію ордеру на надання правничої допомоги від 28.08.2025 р., копію акту приймання передачі наданих послуг від 01.09.2025 р., де в ч.5 зазначено розрахунок вартості наданих адвокатом послуг в розмірі 57500 грн., копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. (а.с.12,13,26,30 зв.)
Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію щодо порядку та критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу та їх розподілу, зокрема в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).
Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Суд вважає необґрунтованими вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі 57500 грн. який, на переконання суду, не є співмірним із наданими адвокатом послугами, складністю справи, ціною позову, зокрема те, що ні позивач ні адвокат в судові засідання не прибували, наполягали про розгляд справи без їх участі, тому приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на оплату послуг адвоката, пов`язані із складанням, поданням до суду цивільного позову в розмірі 5 000 грн.
Саме такий розмір відповідатиме критеріям дійсності, обґрунтованості, розумності і співмірності відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. 
Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача також необхідно стягнути судовий збір в сумі 1211 грн на користь держави, оскільки позивач при зверненні до суду з позовом про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, був звільнений від сплати судового збору. 
Керуючись ст.ст.23, 1166, 1167,1190 ЦК України, ст.ст.12, 82, 89, 141, 263, 265, 268, 273, 354 ЦПК України 
ухвалив :

Позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 10 000 (десять тисяч ) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 4638 (чотири тисячі шістсот тридцять вісім) грн 76 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 3675 (три тисячі шістсот сімдесят п`ять) грн 41 коп. збитків від інфляції. 
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 5 000 (п`ять тисяч ) грн. в рахунок відшкодування витрат на професійну правову допомогу.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 1 211 (одну тисячу двісті одинадцять ) грн. судового збору.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення його повного тексту до Сумського апеляційного суду.
Повне найменування сторін:
Позивач: ОСОБА_2 , зареєстрований : АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 . 
Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстрований: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Повний текст рішення виготовлено 23 лютого 2026 року. 

Суддя Логін Є.  В.