Номер провадження: 22-ц/813/4282/26 
Справа № 521/11515/25
Головуючий у першій інстанції Поліщук І. О.
Доповідач Коновалова В. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
Іменем України
12.03.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Назарової М.В., Карташова О.Ю.
за участю секретаря судового засідання Юцикова Д.Є.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу
за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Задорожного Максима Ігоровича 
на рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2025 року,
у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Задорожного Максима Ігоровича про визнання дій протиправними, відшкодування майнової та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
В липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Задорожного М.І. про визнання дій протиправними, відшкодування майнової та моральної шкоди,в обґрунтування якого зазначив, що постановою приватного виконавця Задорожного М.І. від 18.06.2025 року, ВП № 78400186 був накладений арешт на його банківський рахунок в АТ КБ «ПриватБанк», на якій поступає державна соціальна допомога, оскільки він є інвалідом дитинства 2 групи. 
Зазначає що у порушення ст. 28 ЗУ « Про виконавче провадження», відповідач не надіслав позивачу, та позивач не отримував копії постанови про відкриття виконавчого провадження. Також йому не було відомо і про судовий наказ № 521/2842/25.
Про накладення арешту на банківський рахунокОСОБА_1 стало відомо 02 липня 2025 року, коли він намагався зняти кошти, крім того відповідачем знято кошти у розмірі 8491,63 грн.
Вважає, що приватний виконавець, порушуючи Закон України «Про виконавче провадження», своїми неправомірними діями позбавив його засобів для існування та необхідного лікування, оскільки він є інвалідом другої нгрупи.
Посилається, що 02.07.2025 року позивач звернувся до відділення АТ КБ «ПриватБанк» де був ознайомлений з оспорюваною постановою.
Дії відповідача вважає незаконними, тому постанова підлягає скасуванню та наголошує, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, що передбачено ч. 1 ст. 1166 ЦК України. Крім того, зазначає, що завдана йому моральна шкода полягає в душевних стражданнях, у зв`язку з тим, що він не може отримати необхідне лікування.
Позивач просив суд визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Задорожного М.І. неправомірними. Скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської областіЗадорожного М.І. від 18.06.2025 року по ВП № 78400186 про накладення арешту на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках, електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать ОСОБА_1 , стягнути з ОСОБА_2 8491,63 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 5000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Хаджибейський районний суд міста Одеси рішенням від 06 серпня 2025 року позов ОСОБА_1 до приватного виконавця Одеського виконавчого округу Задорожного М.І. про визнання дій неправомірними, скасування постанови про накладення арешту, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, задовольнив частково. Визнав неправомірною та скасував постанову приватного виконавця Одеського виконавчого округу Задорожного М.І. від 18.06.2025 року у виконавчому провадженні ВП № 78400186 про арешт майна та коштів боржника, якою був накладений арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках, електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать ОСОБА_1 . Стягнув з приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Задорожного М.І. на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. Стягнув з приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Задорожного М.І. на користь держави судові витрати у розмірі 1211,20 грн.
Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд погодився з доводами приватного виконавця про те, що кошти стягнуті із боржника на підставі рішення суд, яке набрало законної сили, у примусовому порядку, не можуть вважатись збитками, оскільки стягнення відбувалось на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, яка була чинна і наданий час стороною позивача не оспорюється. Повернення вказаних грошових коштів позивачу, передбачено правилами статті 444 ЦПК України. 
Щодо відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що позивач є молодою людиною (19 років), однак має вади здоров`я, потребує проходження стаціонарного лікування раз на рік, що підтверджується оглянутими в судовому засіданні медичними документами. Приватний виконавець, керуючись вимогами Закону України «Про виконавче провадження», який є спеціальним законом для державних (приватних виконавців) та зобов`язує суворо дотримуватися його вимог, і зокрема щодо заборони накладення арешту на рахунки інвалідів, інших соціально незахищених верст населення при виконанні певної категорії рішень. Норма ст. 41 передбачає застереження, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове списання грошових коштів належних позивачу, які є соціальною допомогою від держави інваліду дитинства другої групи, прирівнюється до примусового відчуження об`єктів права приватної власності – майна (грошей що находяться на рахунку громадянина України). Враховуючи викладене, суд вважав доведеним неправомірність дій приватного виконавця в частині накладення арешту на рахунок позивача на який надходить державна соціальна допомога, а тому суд вважав доведеним завдання приватним виконавцем Задорожним М.І позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди, розмір якої зважаючи на розумність та співмірність визначив у розмірі 5000,00 грн, як того вимагав позивач.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Задорожний М.І. просить скасувати рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2025 року в частині задоволених позовних вимог, а саме: визнання неправомірною та скасування постанови приватного виконавця від 18.06.2025 року у виконавчому провадженні 78400186 про арешт майна та коштів боржника; стягнення з приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Задорожного М.І. на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн; стягнення з приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Задорожного М.І., на користь держави судові витрати у розмірі 1211,20 грн. Винести нове судове рішення, яким у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Задорожного М.І., про визнання неправомірними дій приватного виконавця, скасування постанови про арешт коштів та відшкодування моральної шкоди, відмовити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Звертає увагу суду, що боржник не звертався до виконавця із заявою про зняття арешту з банківського рахунку, на який надходить державна соціальна допомога. Крім того, банківською установою теж не надавалися відомості про цільове призначення рахунку. Зважаючи на той факт, що у приватного виконавця відсутня можливість самостійно ідентифікувати цільове призначення банківського рахунку, а інформації від уповноважених джерел не надходило, арешт всіх банківських рахунків боржника є правомірним.
Посилається, що позивач не надав до суду відомостей те, що на банківський рахунок НОМЕР_1 надходить державна соціальна допомога. Таким чином, перевірити, що вказаний вище банківський рахунок, виписки з якого надаються позивачем в якості доказів списання коштів, має спеціальний режим користування, ні суд, ні приватний виконавець не міг. А отже, суд зробив висновок про те, що на рахунок позивача НОМЕР_1 надходить соціальна допомога, як особі з інвалідністю, на підставі своїх припущень, без достовірних доказів, таких наприклад, як довідка з банку.
Скаржник зазначає, що на момент відкриття виконавчого провадження 78400186, а саме 18.06.2025 судовий наказ № 521/2842/25, виданий 04.06.2025 Малиновським районним судом міста Одеси, був чинний, а отже в розумінні статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягав примусовому виконанню. Відмови в арешті коштів на рахунках позивача від АТ «ПриватБанк» не надходило, а отже банк не ідентифікував рахунок позивача, як такий, що має спеціальний режим використання. Таким чином, якщо банк не ідентифікує рахунок боржника, як рахунок, що має спеціальний режим, а також якщо від боржника не надходить заява з підтверджуючими документами про те, що на такий рахунок зараховується соціальна допомога, виконавець позбавлений фізичної можливості знати, що на кошти, які знаходяться на арештованому рахунку, заборонено звертати стягнення.

(2) Позиція інших учасників справи
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19.08.2025 року відкрито провадження у справі ОСОБА_1 роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.
Копію ухвали про відкриття скаржник отримав 22.08.2025 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.
ОСОБА_1 копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги отримав 06.10.2025 року у відповідності п. 3 ч. 6 ст. 272 ЦПК України.
Учасники процесу про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Задорожний М.І. судову повістку-повідомлення отримав 20.12.2025 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.
ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи повідомлений 27.01.2026 року належним чином, у відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.
В судовому засіданні 12.03.2026 року представник ОСОБА_1 – ОСОБА_3 просила суд приєднати до матеріалів справи медичні довідки, щодо стану здоров`я ОСОБА_1 та постанову про арешт коштів від 18.06.2025 року по ВП № 78400186.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.03.2026 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено в задоволенні клопотання про долучення зазначених доказів до матеріалів справи з огляду на наступне.
Повноваження суду апеляційної інстанції визначені частиною 1 статтею 367 ЦПК України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 3 статті 367 ЦПК України встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Надані медичні довідки, відповідно дати їх видачі, були отриманні вже після ухвалення оскаржуваного рішення, фотокопія постанови про арешт коштів від 18.06.2025 року по ВП № 78400186 міститься в матеріалах справи на а.с. 42.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 – ОСОБА_3 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Із матеріалів справи та змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з приватного виконавця на користь позивача майновий шкоди у розмірі 8491,63 грн ніким із сторін в установленому законом порядку не оскаржується, тому в цій частині рішення суду не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції згідно положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» № 12 від 24.10.2008 року.
Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд погодився з доводами приватного виконавця про те, що кошти стягнуті із боржника на підставі рішення суд, яке набрало законної сили, у примусовому порядку, не можуть вважатись збитками, оскільки стягнення відбувалось на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, яка була чинна і наданий час стороною позивача не оспорюється. Повернення вказаних грошових коштів позивачу, передбачено правилами статті 444 ЦПК України. 
Щодо відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що позивач є молодою людиною (19 років), однак має вади здоров`я, потребує проходження стаціонарного лікування раз на рік, що підтверджується оглянутими в судовому засіданні медичними документами. Приватний виконавець, керуючись вимогами Закону України «Про виконавче провадження», який є спеціальним законом для державних (приватних виконавців) та зобов`язує суворо дотримуватися його вимог, і зокрема щодо заборони накладення арешту на рахунки інвалідів, інших соціально незахищених верст населення при виконанні певної категорії рішень. Норма ст. 41 передбачає застереження, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове списання грошових коштів належних позивачу, які є соціальною допомогою від держави інваліду дитинства другої групи, прирівнюється до примусового відчуження об`єктів права приватної власності – майна (грошей що находяться на рахунку громадянина України). Враховуючи викладене, суд вважав доведеним неправомірність дій приватного виконавця в частині накладення арешту на рахунок позивача на який надходить державна соціальна допомога, а тому суд вважав доведеним завдання приватним виконавцем Задорожним М.І позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди, розмір якої зважаючи на розумність та співмірність визначив у розмірі 5000,00 грн, як того вимагав позивач.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає за необхідне зазначити таке.
Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частиною першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи тамайно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. 
Із матеріалів справи вбачається, що 07 березня 2025 року Малиновським районним судом м. Одеси видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Житлово-комунальний сервіс «Хмельницький» заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг у розмірі 131486,29 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 302,80 грн. 
Постановою від 18.06.2025 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Задорожним М.І., відкрито виконавче провадження ВП № 78400186 з примусового виконання судового наказу №521/2842/25, виданого Малиновським районним судом м. Одеси 04.06.2025 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Житлово-комунальний сервіс «Хмельницький» заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг у розмірі 132091,89 грн. Копія постанови про відкриття виконавчого провадження 19.06.2025 року направлена боржнику ОСОБА_1 
18.06.2025 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Задорожним М.І., винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/ електронних грошей, що містяться на рахунках, електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 145900,99 грн.
Із посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого УСЗН в Хаджибейському районі ДП та СП ОМР, державна соціальна допомога призначена особі з інвалідністю з дитинства 2 групи ОСОБА_1 , 2005 року народження. Державну соціальну допомогу продовжено до 30.11.2026 року у сумі 2361, 00 копійок.
04 липня 2025 року з рахунку позивача НОМЕР_3 списані грошові кошти за ВП № 78400186 на виконання судового наказу від 04.06.2025 року виданого Малиновським районним судом м. Одеси у загальній сумі 8491,63 гривень, що підтверджується квитанціями АТ КБ «Приватбанк».
Правові норми, які регулюють відносини між державним виконавцем та іншими учасниками виконавчого провадження, містяться у Законі України «Про виконавче провадження».
Розгляд скарг на рішення, дії, або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та вирішення ряду питань виконавчого провадження за зверненнями його учасників, Законами України «Про виконавче провадження», «Про державну виконавчу службу» віднесено до компетенції суду.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Цивільним процесуальним законодавством визначено спеціальний порядок розгляду скарг, предметом яких є судовий контроль за виконанням судових рішень, який врегульовано Розділом 7 ЦПК України.
Положеннями ст. 447-1 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Відтак, судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах - це особлива форма правосуддя, де процесуальна діяльність суду пов`язана із виконанням судових актів у цивільних справах, яка здійснюється у формі процесуального контролю за законністю рішень, дії або бездіяльності посадових осіб та органів державної виконавчої служби у виконавчому провадженні шляхом розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність виконавців та різних позовів як важливої гарантії захисту права особи після набуття судовим рішенням чинності.
У разі, якщо арешт на грошові кошти/електронні кошти, що містяться на відкритих рахунках накладено державним/приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.
У справі, що переглядається ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання дій приватного виконавця Задорожного М.І. неправомірними, скасування постанови приватного виконавця Задорожного М.І. від 18.06.2025 року у виконавчому провадженні № 78400186 про накладення арешту на грошові кошти/електронні кошти, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, стягнення майнової та моральної шкоди. 
Із матеріалів справи вбачається, що Склярук А.А. є боржником у виконавчому провадженні № 78400186 з примусового виконання судового наказу №521/2842/25, виданого Малиновським районним судом м. Одеси 07.03.2025 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Житлово-комунальний сервіс «Хмельницький» заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг у розмірі 132091,89 грн.
Оскільки ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні № 78400186, то у разі не згоди з постановою приватного виконавця Задорожного М.І. від 18.06.2025 року про накладення арешту на грошові кошти/електронні кошти, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, способом судового захисту є оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Ураховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання дій приватного виконавця Задорожного М.І. неправомірними, скасування постанови приватного виконавця Задорожного М.І. від 18.06.2025 року у виконавчому провадженні № 78400186 про накладення арешту на грошові кошти/електронні кошти, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, в порядку позовного провадження не врахував, що постановою про арешт коштів боржника від 18.06.2025 року накладено арешт на грошові кошти /електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/ електронних гаманцях, а також на кошти / електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях ОСОБА_1 , який є боржником у виконавчому провадженні, з метою забезпечення виконання рішення суду, тому він не може виступати позивачем у даній справі і така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні.
Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року N 904/51/19 (провадження N 12-122гс19), постанови Верховного Суду від 24 травня 2021 року у справі N 712/12136/18 (провадження N 61-4726сво19).
Оскільки судом першої інстанції помилково прийнято до розгляду позовну заяву про визнання дій приватного виконавця Задорожного М.І. неправомірними, скасування постанови приватного виконавця Задорожного М.І. від 18.06.2025 року у виконавчому провадженні № 78400186 про накладення арешту на грошові кошти/електронні кошти, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, то колегія суддів вважає, що рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2025 року в зазначеній вище частині слід скасувати та провадження у справі закрити з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.
Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди
Ухвалюючи рішення в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із неправомірності дій приватного виконавця в частині накладення арешту на рахунок позивача на який надходить державна соціальна допомога, тому вважав доведеним завдання приватним виконавцем Задорожним М.І позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди, розмір якої складає 5000 грн виходячи із засад на розумності та співмірності.
Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Статтею ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджено.
В обґрунтування моральної шкоди позивач посилається на те, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях у зв`язку із неможливістю отримання необхідного лікування, так як кошти у розмірі 8491,63 були списані приватним виконавцем Задорожним М.І. незаконно.
Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому доведенню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Колегія суддів вважає, що позивачем не доведено належними та достатніми доказами неправомірність дій приватного виконавця Задорожного М.І. з приводу винесення постанови про накладення арешту на кошти боржника, оскільки як зазначено вище рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2025 року в частині визнання дій приватного виконавця Задорожного М.І. неправомірними, скасування постанови приватного виконавця Задорожного М.І. від 18.06.2025 року підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі в цій частині. Так і не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправним діянням приватного виконавця та завданою шкодою.
За таких обставин колегія суддів вражає, що у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Задорожного Максима Ігоровича про відшкодування моральної шкоди слід відмовити. 

Щодо суті апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України). 
Апеляційний суд вважає, що рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2025 року в частині визнання дій протиправними, скасування постанови про арешт майна та коштів боржника, відшкодування моральної шкоди, стягнення судового збору слід скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення. Провадження у справі в частині визнання дій приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Задорожного Максима Ігоровича неправомірними, скасування у ВП 78400186 постанови про накладення арешту на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях від 18.06.2025 року закрити. 
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Задорожного Максима Ігоровича про відшкодування моральної шкоди слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Задорожного Максима Ігоровича задовольнити частково.
Рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2025 року в частині визнання дій протиправними, скасування постанови про арешт майна та коштів боржника, відшкодування моральної шкоди, стягнення судового збору скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення. 
Провадження у справі в частині визнання дій приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Задорожного Максима Ігоровича неправомірними, скасування у ВП 78400186 постанови про накладення арешту на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях від 18.06.2025 року закрити. 
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Задорожного Максима Ігоровича про відшкодування моральної шкоди відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 23 березня 2026 року.
Головуючий        В.А. Коновалова

Судді          М.В. Назарова

О.Ю. Карташов