ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.03.2026 Справа № 914/3780/25 
місто Львів 
Господарський суд Львівської області у складі судді Юлії СУХОВИЧ, за участі секретаря судового засідання Ольги КРАВЕЦЬ, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи 
а позовом Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України”, місто Київ в особі філії “Карпатський лісовий офіс”, місто Ужгород, Закарпатська область 
до відповідача Фізичної особи підприємця Лосинської Руслани Іванівни, місто Сколе, Стрийський район, Львівська область 
про стягнення 167 623,90 грн. 
За участю представників: 
від позивача не з`явився;
від відповідача не з`явився.
ВСТАНОВИВ
На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” в особі філії “Карпатський лісовий офіс” до Фізичної особи підприємця Лосинської Руслани Іванівни про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу №UUB-17491-8 від 23.10.2024 в сумі 167 623,90 грн з яких 146 255,33 грн основного боргу, 21 368,57 пені. 
Ухвалою від 10.02.2026 суд залишив без руху позовну заяву Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” в особі філії “Карпатський лісовий офіс” та надав позивачу строк для усунення недоліків. У зв`язку із усуненням позивачем недоліків позовної заяви ухвалою від 19.12.2025 суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду, відкрити провадження у справі, розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного провадження та призначив розгляд справи по суті на 20.01.2026 об 11:00 год. 
Хід розгляду справи викладено в протоколах судових засідань та ухвалах суду.
Позивач явки повноважного представника в судове засідання 17.03.2026 для розгляду справи по суті не забезпечив, проте, у клопотанні від 16.01.2026 (вх.№ 1475/35) просив суд проводити розгляд справи за відсутності представника Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” в особі філії “Карпатський лісовий офіс”. 
Представник відповідача в судове засідання 17.03.2026 для розгляду справи не з`явився. У попередніх судових засіданнях факт поставки та наявність заборгованості за договором купівлі-продажу необробленої деревини №UUB-17491-8 від 23.10.2024 не заперечував, подав клопотання про розстрочення виконання рішення суду на один рік відповідно до статті 331 Господарського процесуального кодексу України.
Слід зазначити, що ухвалою суду від 04.03.2026 явка представників сторін в судове засідання 17.03.2026 для розгляду справи по суті не визнавалась судом обов`язковою. 
Відводів складу суду та секретарю судового засідання сторонами не заявлено. 
У судовому засіданні 17.03.2026 ухвалено рішення.
Правова позиція сторін. 
Позиція позивача. 
В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що між Державним спеціалізованим господарським підприємством “Ліси України” в особі філії “Карпатський лісовий офіс” та Фізичною особою-підприємцем Лосинською Русланою Іванівною, було укладено договір купівлі-продажу необробленої деревини №UUB-17491-8 від 23.10.2024, відповідно до умов якого продавець зобов`язувався передати у власність покупця, а покупець зобов`язувався прийняти товар, яким є необроблена деревина та оплатити у строки і на умовах, передбачених договором.
Однак, відповідач свої зобов`язання щодо оплати за необроблену деревину повністю не виконав, внаслідок чого станом на момент подання позовної заяви, за розрахунками позивача, у відповідача існує заборгованість у розмірі 146 255,33 грн. 
За прострочення виконання зобов`язання позивач нарахував 21 368, 57 грн пені.
Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 167 623,90 грн з яких 146 255,33 грн основний борг, 21 368,57 пеня. 
Позиція відповідача.
Відповідач відзиву на позовну заяву у строк, визначений законом і судом, не подав. У попередніх судових засіданнях представник відповідача не заперечував проти факту поставки та наявності боргу, просив відповідно до статті 331 Господарського процесуального кодексу України розстрочити виконання судового рішення у справі на 1 рік, про що зазначив у клопотання від 20.01.2026 (вх.№270/26 від 20.01.2026). 
Обставини встановлені судом. 
Регламентом з організації та проведення біржових торгів з купівлі-продажу необробленої деревини та пиломатеріалів на товарній біржі Товариством з обмеженою відповідальністю “УУБ” терміни застосовуються в такому значенні: гарантійний внесок – грошові кошти, що вносяться на поточний рахунок Біржі учасниками аукціону з продажу необробленої деревини, деревини дров`яної, у випадках передбачених цим Регламентом, (особами, які мають намір взяти участь в аукціоні в якості покупця) або ініціатором аукціону (покупцем) в аукціонах з купівлі необробленої деревини, деревини дров`яної (у випадках передбачених цим Регламентом) в якості забезпечення з метою гарантування виконання біржових угод.
Після проведення електронних торгів та на підставі аукціонного свідоцтва сторони укладають договір купівлі-продажу необробленої деревини та реєструють його на біржі. 
Між Державним спеціалізованим господарським підприємством “Ліси України” в особі філії “Львівське лісове господарство” ДП “Ліси України” (за договором - продавець) та Фізичною. особою. підприємцем Лосинською Русланою Іванівною (за договором - покупець) був укладений договір купівлі-продажу необробленої деревини №UUB-17491-8 від 23.10.2024 (далі - договір). 
Відповідно до пункту 1.1.договору за результатами аукціону з продажу необробленої деревини на підставі укладеної (укладених) біржової угоди (біржових угод), продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти необроблену деревину, реалізовану під час такого аукціону, яка відповідає умовам даного договору (далі-товар) і оплатити його вартість відповідно до умов, що визначені розділом 4 даного договору.
Пунктом 1.2 сторонами узгоджено, що у даному договорі використовуються Міжнародні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати «Інкотермс» (у редакції 2020 року).
Згідно з пунктом 1.3.договору право власності на товар за цим договором переходить до покупця з моменту виконання умов поставки відповідно до цього договору.
Пунктом 2.6. договору передбачено, що розрахункова одиниця виміру кількості товару: 1 (один) кубічний метр (куб. м.).
Відповідно до пункту 3.2. договору поставка товару за даним договором здійснюється на умовах РСА (нижній/проміжний склад продавця) /ЕХW (верхній склад продавця) окремими частинами (партіями товару) відповідно до графіку поставки, сформованому та укладеному в електронній торговій системі біржі за формою, наведеною у додатку№1, який є невід`ємною частиною даного договору.
Графік поставки підписується в електронній торговій системі біржі уповноваженими представниками сторін шляхом застосування електронних підписів в термін, встановлений Регламентом на укладання даного договору.
Відповідно до пункту 4.4. договору покупець здійснює оплату (передоплата 100% вартості) кожної партії Товару шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця в сумі, що зазначається в рахунку (рахунках) протягом 5 (п`яти) робочих днів після отримання рахунку (рахунків) з урахуванням умов, визначених пунктом 4.2. договору, якщо інше не обумовлено сторонами згідно з пунктом 4.6. договору.
Відповідно до пункту 4.6. договору сторони можуть домовитись про оплату партії товару після поставки, але в строк не більше 10 (десять) робочих днів з моменту поставки відповідної партії товар, про що сторонами укладається додаткова угода до цього договору.
Відповідно до пункту 5.2 договору продавець зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів передати покупцеві партію товару після отримання на свій рахунок 100% передоплати за партію товару або здійснити відвантаження партії товару відповідно до графіку поставки, з урахуванням пункту 4.7. договору продавець зобов`язаний надати покупцеві наступні документи під час передачі кожної партії товару: товарно-транспортна (залізнична) накладна, рахунок-фактура на оплату товару.
Відповідно до пункту 6.2.5. договору продавець зобов`язаний виписати покупцю по першій події (отримання коштів або відвантаження товару) податкову накладну, оформлену відповідно вимог податкового кодексу України (якщо продавець є платником ПДВ).
Пунктом 7.4. договору передбачено, що у разі несвоєчасної або неповної оплати партії товару, в тому числі у випадку здійснення оплати партії товару покупцем на умовах відтермінування платежу, покупець сплачує продавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день такого прострочення.
У випадку ненадходження коштів на рахунок продавця протягом 5 (п`яти) робочих днів після направлення продавцем рахунку (рахунків) для оплати партії товару, продавець має право реалізувати дану партію товару на власний розсуд (у випадку здійснення покупцем оплати партії товару на умовах передоплати) або відмовитись від даного договору, що не звільняє останнього від сплати пені, при цьому сума гарантійного внеску продавцем не повертається. Про прийняте рішення щодо відмови від даного договору продавець повідомляє покупця в письмовому вигляді у формі листа на офіційну адресу електронної пошти останнього, вказану у розділі 11 цього договору.
Пунктом 9.1 договору сторони узгодили, що даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами шляхом застосування електронних підписів в електронній торговій системі Біржі. Підписання цього договору сторонами в паперовому вигляді не вимагається та не є обов`язковою умовою для набрання чинності даним договором.
Державне спеціалізоване господарське підприємство “Ліси України” в особі філії “Карпатський лісовий офіс” свої зобов`язання по договору купівлі-продажу необробленої деревини №UUB-17491-8 від 23.10.2024 виконало повністю.
На підтвердження виконання своїх зобов`язань по договору позивач долучив до матеріалів справи товарно-транспортні на загальну суму 291 557,27 грн, а саме: ЮІД №691279 від 16.11.2024 на суму 33 327,01 грн; ЮІД №691283 від 22.11.2024 на суму 36 900,62 грн, ЮІД №691284 від 22.11.2024 на суму 27 600,80 грн, ЮІД №691285 від 22.11.2024 на суму 30 029,52 грн, ЮІД №691291 від 26.11.2024 на суму 33 263,76 грн, ЮІД №691293 від 02.12.2024 на суму 37 185,98 грн, ЮІД №691294 від 02.12.2024 на суму 35 196,11 грн; ЮІД №691300 від 05.12.2024 на суму 31 348,62 грн; ЮІД №691301 від 05.12.2024 на суму 26 704,85 грн.
За фактом поставки товару було сформовано податкові накладні: від 02.12.2024 №6 на суму 37 185,98 грн; від 02.12.2024 №7 на суму 35 196,11 грн; від 05.12.2024 №28 на суму 31 348,62 грн; від 05.12.2024 №29 на суму 26 704,85 грн; від 16.11.2024 №112 на суму 21 275,07 грн; від 22.11.2024 №162 на суму 36 900,62 грн; від 22.11.2024 №163 на суму 27 600,80 грн; від 22.11.2024 №164 на суму 300 029,52 грн; від 26.11.2024 №174 на суму 33 263,76 грн; від 29.11.2024 №196 на суму 12 051,94 грн.
29.10.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю “УУБ” перерахувало гарантійний внесок в розмірі 12 051,94 грн за аукціонним свідоцтвом № 17491/231024/3046906525/1 від 23.10.2024. до договору купівлі- продажу необробленої деревини №UUB-17491-8 від 23.10.2024, що підтверджується випискою з банку за 29.10.2024.
Відповідачем проведено часткову оплату за поставлений товар в розмірі 145 301,94 грн. з ПДВ, а саме: 29.10.2024 - 12 051,94 грн ( перерахувало Товариство з обмеженою відповідальністю “УУБ”);18.11.2024-4 350,00 грн; 23.11.2024-94 900,00 грн;26.11.2024 - 34 000,00 грн.
Таким чином заборгованість відповідача за поставлений товар за договором купівлі продажу необробленої деревини №UUB-17491-8 від 23.10.2024 становить 146 255,33 грн 
Позивач, з метою досудового врегулювання даного спору звертався до відповідача з претензією за вих.№20040/397.1-2025 від 25.09.2025 в якій просив у 10-ти денний строк з моменту отримання претензії сплатити заборгованість на загальну суму 200 907,40 грн за трьома договорами.
За договором №UUB-17491-8 від 23.10.2024 купівлі продажу необробленої деревини від 23.10.2024 заборгованість становить 146 256,33 грн.
Проте, дана претензія залишена відповідачем без відповіді. 
Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача 167 623,90 грн заборгованості, з яких 146 255,33 грн основний борг та 21 368,57 грн пені.
Висновки суду.
Згідно статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. 
Згідно частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. 
Частиною 1статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Статтею 527 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.
Згідно статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За умовами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як встановлено судом, підставою виникнення правовідносин між сторонами є договір №UUB-17491-8 купівлі продажу необробленої деревини від 23.10.2024.
Пунктом 9.1 договору сторони узгодили, що даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами шляхом застосування електронних підписів в електронній торговій системі Біржі. Підписання цього договору сторонами в паперовому вигляді не вимагається та не є обов`язковою умовою для набрання чинності даним договором.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» сторони визнають, що підписувачами цього договору та графіку поставки (змін до графіку поставки), як зі сторони покупця, так і зі сторони продавця, є особи, які наділені відповідними повноваженнями на їх укладання та ідентифікаційні дані яких зазначені під час накладення кваліфікованого електронного підпису чи удосконаленого електронного підпису.
До спірних правовідносин застосовуються положення чинного законодавства про поставку та купівлю-продаж.
Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму. 
Згідно з частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).
Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. 
Відповідно до частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:
1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;
2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Стаття 599 Цивільного кодексу України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. 
Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Державне спеціалізоване господарське підприємство “Ліси України” в особі філії “Карпатський лісовий офіс” свої зобов`язання по договору купівлі-продажу необробленої деревини №UUB-17491-8 від 23.10.2024 виконало повністю.
Факт поставки Фізичній особі підприємцю Лосинській Руслані Іванівні, товару на загальну суму 291 557,27 грн, підтверджується наявними в матеріалах справи товарно-транспортними накладними: ЮІД №691279 від 16.11.2024 на суму 33 327,01 грн; ЮІД №691283 від 22.11.2024 на суму 36 900,62 грн, ЮІД №691284 від 22.11.2024 на суму 27 600,80 грн, ЮІД №691285 від 22.11.2024 на суму 30 029,52 грн, ЮІД №691291 від 26.11.2024 на суму 33 263,76 грн, ЮІД №691293 від 02.12.2024 на суму 37 185,98 грн, ЮІД №691294 від 02.12.2024 на суму 35 196,11 грн; ЮІД №691300 від 05.12.2024 на суму 31 348,62 грн; ЮІД №691301 від 05.12.2024 на суму 26 704,85 грн.
Товар прийнято без жодних зауважень щодо кількості та якості. 
Відповідно до пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими правилами.
Товарно-транспортна накладна є основним документом на перевезення вантажів, яка може оформлюватись суб`єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в пункті 7 вказаних правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату та місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора. Сторони можуть внести до товарно-транспортної накладної будь-яку інші інформацію, яку вони вважають необхідною (пункт 11.1 Правил).
Відповідно до пункту 43 Інструкції з ведення електронного обліку деревини, затвердженої наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 27.09.2021 №621, облік реалізації деревини здійснюється за допомогою КПК шляхом створення ТТН-ліс. Всі примірники ТТН-ліс засвідчуються підписами вантажовідправника та водія, третій примірник, крім того засвідчується підписом вантажоодержувача. Перший примірник ТТН-ліс залишається у лісокористувача, другий - водій передає вантажоодержувачу, третій примірник передається перевізнику.
Таким чином, саме товарно-транспортна накладна є тим первинним документом, який підтверджує факт отримання покупцем товару.
За фактом поставки товару було сформовано податкові накладні: від 02.12.2024 №6 на суму 37 185,98 грн; від 02.12.2024 №7 на суму 35 196,11 грн; від 05.12.2024 №28 на суму 31 348,62 грн; від 05.12.2024 №29 на суму 26 704,85 грн; від 16.11.2024 №112 на суму 21 275,07 грн; від 22.11.2024 №162 на суму 36 900,62 грн; від 22.11.2024 №163 на суму 27 600,80 грн; від 22.11.2024 №164 на суму 300 029,52 грн; від 26.11.2024 №174 на суму 33 263,76 грн; від 29.11.2024 №196 на суму 12 051,94 грн.
Відповідач порушив свої зобов`язання, оплату за поставлений товар по договору купівлі-продажу необробленої деревини №UUB-17491-8 від 23.10.2024, згідно долучених до матеріалів справи товарно-транспортними накладних не провів, відтак, як і станом на момент подання позовної заяви, так і станом на дату прийняття рішення (17.03.2026) у відповідача існує заборгованість зі сплати основного боргу за поставлений товар на загальну суму 146 255,33 грн. 
Відповідач у судовому засіданні 17.03.2026 не заперечував проти наявності боргу, доказів оплати заборгованості в сумі 146 255,33 грн не надав, просив розстрочити виконання рішення у справі на 1 рік.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 
Згідно з частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 
Враховуючи вищенаведені норми Цивільного кодексу України суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення основного боргу в сумі 146 255,33 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Щодо нарахованої позивачем суми пені суд зазначає наступне.
Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Пунктом 7.4. договору купівлі-продажу необробленої деревини №UUB-17491-8 від 23.10.2024 передбачено, що у разі несвоєчасної або неповної оплати партії товару, зокрема і у випадку здійснення оплати партії товару покупцем на умовах відтермінування платежу згідно пункту 4.7 цього договору, покупець сплачує продавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день такого прострочення.
Позивач заявив до стягнення 21 368,57 грн пені, нарахованої з 02.12.2024 по 01.06.2025 на суму боргу 146 255,33 грн.
Позивач нарахував пеню на заборгованість також і щодо товару, купівля якого ще не відбулася.
Відтак, суд, беручи до уваги межі позовних вимог, здійснив власний розрахунок та встановив, що по поставці товару, здійсненій 26.11.2024 (з врахуванням часткового зарахування боргу) на суму 15 819,77 грн пеню слід рахувати з 02.12.2024 по 27.05.2025 і така становить 2 244,16 грн; по поставці 02.12.2024 на суму 37 185,98 грн пеню слід рахувати з 03.12.2024 по 01.06.2025 і така становить 5 406,63 грн; по поставці 02.12.2024 на суму 35 196,11 грн пеню слід рахувати з 03.12.2024 по 01.06.2025 і така становить 5 117,31 грн; по поставці 05.12.2024 на суму 31 348,62 грн пеню слід рахувати з 06.12.2024 по 01.06.2025 і така становить 4 491,10 грн; по поставці 05.12.2024 на суму 26 704,85 грн пеню слід рахувати з 06.12.2024 по 01.06.2025 і така становить 3 825,82 грн. 
Відповідно до розрахунку пені проведеного судом, до стягнення має бути 21 085,02 грн пені. У задоволенні решти суми нарахованої позивачем пені слід відмовити. 
Водночас суд враховує наступне.
Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
При цьому, диспозиція частини третя статті 551 Цивільного кодексу України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо а) він значно перевищує розмір збитків, та б) за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру штрафних санкцій наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення штрафних санкцій.
Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.
При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Разом з тим приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру штрафних санкцій фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.
Суд, керуючись положенням частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, дійшов висновку зменшити розмір пені на 50%. Враховуючи, що згідно проведеного судом розрахунку пеня становить 21 085,02 грн, відтак до стягнення з відповідача підлягає 10 542,51 грн пені.
Розглянувши заяву відповідача про розстрочення виконання рішення суду, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 239 Господарського процесуального кодексу України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Конституційний Суд України у рішенні № 5-пр/2013 від 26.06.2013 вказав, що розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі “Шмалько проти України” (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина “судового розгляду”.
У зв`язку з тим, що відстрочка та розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача при їх наданні суди, в цілях вирішення питання про можливість їх надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Конвенції, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.
На державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі “Чижов проти України”, заява № 6962/02). 
За практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції (“Корнілов та інші проти України”, заява № 36575/02, ухвала від 07.10.2003. Таким чином, питання про відстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення”.
Розстрочка означає виконання рішення частинами, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).
Приписами частини 5 статті 331 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Аналізуючи питання ступеню вини відповідача не можна вказувати, що такий є високим чи наявний умисел у діях останнього щодо виникнення боргу, прострочення виконання зобов`язання не є тривалим.
З огляду на вказане, суд дійшов висновку задовольнити клопотання представника відповідача та розстрочити виконання рішення у справі на один рік з дня ухвалення рішення, шляхом стягнення заборгованості щомісячно рівними частинами.
Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Згідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
У відповідності до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. 
Стандарт доказування “вірогідності доказів” на відміну від “достатності доказів”, підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. На суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного суду у справі № 904/2357/20 від 21.08.2020.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи все вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що позивачем доведено належними, допустимими, достовірними та вірогідними, доказами наявність правових підстав для часткового задоволення його позовних вимог, однак із застосуванням судом норм про зменшення суми пені та розстрочення виконання рішення суду на 12 місяців. 
Розподіл судових витрат.
Як вбачається з матеріалів справи, при поданні позову до суду позивачем було сплачено судовий збір на загальну суму 2 422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №21684 від 05.12.2025. 
Згідно пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково, тому витрати зі сплати судового збору в сумі 2 418,30 грн покладаються на відповідача.
Керуючись статтями 2, 73, 74, 76-79, 86, 129, 233, 236-238, 240, 241, 247, 252,331 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Фізичної особи підприємця Лосинської Руслани Іванівни ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України» ідентифікаційний код юридичної особи ВП 45554542 (01601, місто Київ, вулиця Шота Руставелі, буд. 9А), місцезнаходження філії: 88017, Закарпатська область, Ужгородський район, місто Ужгород, вулиця Собранецька, 156, ідентифікаційний код юридичної особи 44768034) 146 255,33 грн основного боргу, 10 542,51 грн пені та 2 418,30 грн судового збору.
3. Розстрочити виконання рішення в частині суми основного боргу та пені на 12 місяців, шляхом сплати заборгованості щомісячно рівними частинами по 13 066,49 грн до останнього числа кожного місяця. 
4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
5. Наказ видати згідно статті 327 Господарського процесуального кодексу України після набрання рішенням суду законної сили. 
Рішення набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення складено та підписано 23.03.2026

Суддя Сухович Ю.О.