Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2026 року Справа№200/9681/25 

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Загацької Т.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просить суд:
- рішення Головного управління в Чернігівській області від 04.12.2025 №023830036288 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного суду від 04.06.2019 №2-р/2019 у справі 1-13/2018 (1844/16, 3011/16) визнати неправомірним та скасувати;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до загального страхового стажу період роботи з 01.01.2006 по 16.04.2006 в Державній клінічній лікарні станції Харків;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи з 14.08.2001 по 24.10.2002 на посаді «сестри медичної Костянтинівської філії Госпіталя Сітько МРТ» ЗАТ «АСОЦІАЦІЯ ТЕМП», з 01.01.2006 по 16.04.2006 в Державній клінічній лікарні станції Харків, з 11.10.2017 по 09.01.2023 на посаді «сестри медичної» в Державному некомерційному підприємстві Науково-практичний медичний реабілітаційно-діагностичний центр Міністерства охорони здоров`я України, з 03.04.2023 о 31.08.2023 на посаді «сестри медичної старшої» в Дошкільному навчальному закладі №506 Голосіївського району та з 24.01.2024 по 30.09.2025 на посаді «сестри медичної» в ТОВ «Приватний дитино центрованому закладі середньої освіти І-ІІІ ст. «ХАБСКУЛ»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період навчання з 01.09.1999 по 04.07.2001;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати періоди роботи з 07.12.2004 по 09.08.2010, з 18.04.2011 по 01.12.2012 та з 02.01.2015 по 13.11.2022 в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» статті 55 Закону України ”Про пенсійне забезпечення” з урахуванням рішення Конституційного суду від 04.06.2019 №2-р/2019 у справі 1-13/2018 (1844/16, 3011/16 з 01.10.2025.
Позовну заяву мотивовано тим, що позивач через веб портал Пенсійного фонду України звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою встановленої форми зразка про призначення пенсії за вислугу років згідно пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального (пільгового) стажу роботи за вислугу років. З вказаним рішенням відповідача позивач не згодна, вважає його протиправними та такими, що не відповідає вимогам діючого законодавства у зв`язку з чим звернулась до суду з даним позовом. Позивач просить суд задовольнити позов у повному обсязі.
Ухвалою суду від 12.12.2025 прийнято до розгляду позовну заяву. Відкрито провадження в адміністративній справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області надано суду відзив на позовну заяву, в якому відповідачем 1 зазначено, що до спеціального стажу по вислузі років не зараховано період навчання з 01.09.1999 по 04.07.2001, оскільки відповідно до пункту “е” ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на призначення пенсії за вислугу років незалежно від віку працівникам освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення виникає за наявності спеціального стажу роботи на посадах передбачених Переліком № 909; до страхового стажу не зарахований період роботи з 01.01.2006 по 16.04.2006, оскільки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня інформація про сплату страхових внесків за вищевказаний період; до спеціального стажу не зараховано період роботи з 14.08.2001 по 24.10.2002, оскільки не надані документи, передбачені пункту 2.4 Порядку №22-1; періоди роботи з 07.12.2004 по 09.08.2010, з 18.04.2011 по 01.12.2012 та з 02.01.2015 по 10.10.2017 не зараховані в частині визначення права на пенсію за вислугу років з урахуванням вимог ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки не надані документи, передбачені пункту 2.4 Порядку №22-1.
Страховий стаж позивача становить 25 років 10 днів.
Стаж, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, складає 14 років 5 місяців 10 днів (що є меншим за встановлену норму спеціального стажу - 26 років 6 місяців).
Отже, відповідно до пункту 2-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років, оскільки відсутній необхідний спеціальний стаж, що дає право на призначення даного виду пенсії — 26 років 6 місяців.
Таким чином, з наведених норм законодавства та досліджених обставин справи не може бути встановлено протиправності в діях Головного управління щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, дії Головного управління є правомірними, а позовні вимоги позивача необґрунтованими та не підтверджені будь-якими доказами.
Відповідач 1 просить відмовити у задоволенні позову.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надано суду відзив на позовну заяву, в якому відповідачем 2 зазначено, що для призначення пенсії за вислугу років після 11.10.2017 обов`язковими умовами є наявність спеціального стажу не менше 26 років 06 місяців та досягнення 55-ти річного віку, Позивач не має права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту “е” ст. 55 Закону № 1788- на момент звернення за призначенням пенсії у Позивача відсутній спеціальний стаж, що дає право на призначення пенсії за вислугу років в установленому порядку.
Відповідач 2 просить відмовити у задоволенні позову.
Ухвалою суду від 19.02.2026 залучено в якості співвідповідачів у справі № 200/9681/25 - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, код ЄДРПОУ 21910427) та Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88000, м. Ужгород, пл. Народна,4; код ЄДРПОУ 20453063). Розгляд адміністративної справи розпочато спочатку.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області надано суду відзив на позовну заяву, в якому відповідачем 3 зазначено, що на підставі розгляду заяви від 08.11.2025 року та доданих до неї документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області (структурний підрозділ, що розглядав вказану заяву за принципом екстериторіальності) прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №02830036288 від 14.11.2025 у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років.
За результатами розгляду заяви від 08.11.2025 та додаткових документів поданих до заяви було встановлено:
Стаж роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років — відсутній.
Страховий стаж заявника- 23р.02м.06дн. Працює.
Не зараховано період навчання згідно диплому НОМЕР_1 від 04.07.2001 з 01.09.1999 по 04.07.2001, оскільки прізвище зазначене в дипломі не відповідають паспортним даним заявника, а також до ЕПС долучено скановану копію диплома.
Не зараховано до страхового стажу періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки не підтверджено зміну прізвища “ ОСОБА_2 ” на “ ОСОБА_3 ”. До матеріалів пенсійної справи долучений з Порталу Дія документ про шлюб, в якому електронний підпис (QR-код) відсутній. З 01.08.2001 страховий стаж зараховано згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб.
Підсумовуючи вищенаведене, повідомляєо що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області при розгляді заяви позивачки від 08.11.2025 та доданих до неї документів відповідають нормам чинного законодавства, котрим врегульовані наявні спірні правовідносини, та відсутні підстави для скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відмову у призначенні пенсії №02830036288 від 14.11.2025.
25.11.2025 ОСОБА_1 знову звернулась через вебпортал Пенсійного фонду України з заявою щодо призначення пенсії за вислугу років (міститься в матеріалах пенсійної справи).
На підставі повного, всебічного та об`єктивного розгляду заяви від 25.11.2025 року та доданих до неї документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області (структурний підрозділ, що розглядав вказану заяву за принципом екстериторіальності) прийнято Рішення про відмову у призначенні пенсії №02830036288 від 04.12.2025 року у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років.
Відповідач 3 просить відмовити у задоволенні позову.
Згідно з положеннями статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Частиною 1 ст. 262 КАС України визначено, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.
Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 .
25.11.2025 позивач звернувся до ПФУ із заявою про призначення пенсії за вислугою років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» як працівник закладів охорони здоров`я.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про відмову у призначенні пенсії від 04.12.2025 № 023830036288 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років. Вік заявника 43 роки 3 місяців 27 днів. Страховий стаж особи становить 25 років 0 місяців 10 днів. Стаж, що дає право на пенсію за вислугу років, становить 14 років 05 місяців 10 днів. До спеціального стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років не зараховано період в ЗАТ «Асоціація ТЕМП» з 01.08.2001 по 24.10.2002 відповідно до трудової книжки від 01.07.2001, оскільки ЗАТ не передбачені Переліком закладів охорони здоров`я, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909. В призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту 2-1 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” відмовлено, оскільки відсутній необхідний спеціальний стаж роботи, що дає право на даний вид пенсії, 26 років 6 місяців. На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.
Згідно розрахунку стажу та спірного рішення, Відповідач 1 визначив наявність у позивача загального стажу 25 років 00 місяців 10 днів та спеціального стажу за вислугу років який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - 14 років 05 місяців 10 днів.
При цьому, відповідачем не зараховано до страхового стажу період роботи:
з 01.01.2006 по 16.04.2006 в Державній клінічній лікарні станції Харків;
до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи:
з 14.08.2001 по 24.10.2002 на посаді «сестри медичної Костянтинівської філії Госпіталя Сітько МРТ» в ЗАТ «АСОЦІАЦІЯ ТЕМП», 
з 01.01.2006 по 16.04.2006 в Державній клінічній лікарні станції Харків, 
з 11.10.2017 по 09.01.2023 на посаді «сестри медичної» в Державному некомерційному підприємстві Науково-практичний медичний реабілітаційно-діагностичний центр Міністерства охорони здоров`я України, 
з 03.04.2023 по 31.08.2023 на посаді «сестри медичної старшої» в Дошкільному навчальному закладі №506 Голосіївського району,
з 24.01.2024 по 30.09.2025 на посаді «сестри медичної» в ТОВ «Приватний дитино центрованому закладі середньої освіти І-ІІІ ст. «ХАБСКУЛ»,
та період навчання з 01.09.1999 по 04.07.2001 в Костянтинівському медичному училищі.
Також позивач оскаржує не зарахування до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України про пенсійне забезпечення» періоди роботи з 07.12.2004 по 09.08.2010 на посаді «сестри медичної інфекційного кабінету» в Державній клінічній лікарні станції Харків, з 18.04.2011 по 01.12.2012 на посаді «сестри медичної» інфекційного кабінету в Державному закладі «Дорожня клінічна лікарня станції Донецьк ДП Донецька залізниця» та з 02.01.2015 по 13.11.2022 на посаді «сестри медичної» психоневрологічного відділення в Державному некомерційному підприємстві Науково-практичний медичний реабілітаційно-діагностичний центр Міністерства охорони здоров`я України.
Вказані обставини підтверджені відповідними доказами і не є спірними.
Суд, оцінивши повідомлені учасниками справи обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.
Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.
За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV, тут і в подальшому в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII, тут і в подальшому в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637, тут і в подальшому в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 (далі Порядок № 22-1, тут і в подальшому в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-ІV, пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-ІV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Відповідно до статті 11 Закону №1058-IV, загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають в т.ч.: громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру; фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Згідно п. 2-1 Перехідних положень Закону№ 1058-IV, особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений ст.ст. 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".
Абзацами 1, 2 пункту 16 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV, в редакції Закону № 2148, встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
Згідно положень статті 51 Закону №1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Положеннями статті 52 Закону № 1788-ХІІ визначено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту "е" статті 55.
Пунктом "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, чинній до 01.04.2015) було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Проте, Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", який набув чинності з 01.04.2015 пункт "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ було викладено в іншій редакції, згідно якої право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
У подальшому, згідно із Законом № 911-VIII до статті 55 Закону № 1788-ХІІ з 01.01.2016 було внесено зміни, відповідно до якого пункт "е" вказаної статті має наступний зміст: право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.
Отже, Закон № 911-VIII встановив раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років - при наявному спеціальному стажі діяльності не менше 25 років.
Проте, рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України(є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законами України № 213-VIII та № 911-VIII.
Конституційний Суд України приймаючи вказане рішення, виходив з того, що встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення певного віку (для працівників, зазначених у пунктах "е", "ж" статті 55 Закону № 1788-ХІІ, 55 років), нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1,3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.
Крім того, на думку Конституційного Суду України, положення Закону № 1788-ХІІ щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави.
Таким чином, стаття 55 Закону № 1788-XIIзі змінами, внесеними Законами України № 213-VIII та № 911-VIII втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, тобто з 04.06.2019.
Враховуючи викладене, з 04.06.2019 при вирішенні питання про призначення позивачці пенсії за вислугою років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону № 1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII та Законом № 911-VIII.
Отже, з 04.06.2019 при визначенні права на отримання пенсії за вислугу років незалежно від віку необхідно виходити з наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років на посадах зазначених у переліку, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 27.07.2022 по справі № 440/1286/20.
У постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а Велика Палата Верховного Суду сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №2-р/2019, а не Закону №1058-ІV.
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06.11.2023 при розгляді справи №240/24/21.
За вищенаведеного правового аналізу, для призначення позивачу пенсії за вислугу років необхідно наявність у позивача спеціального стажу роботи від 25 до 30 років на посадах, визначених у Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909.
Щодо спірного питання про період роботи позивача з 01.01.2006 по 16.04.2006 в Державній клінічній лікарні станції Харків.
Позивач стверджує, що це є періодом коли вона знаходилася на лікарняному по вагітності та пологах.
За ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом .
Згідно ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом
Відповідно до ст. 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
До стажу роботи зараховується також:
е) тимчасова непрацездатність, що почалася у період роботи;
Так, відповідач стверджує у відзиві, що до страхового стажу не зарахований період роботи з 01.01.2006 по 16.04.2006, оскільки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня інформація про сплату страхових внесків за вищевказаний період.
З цього приводу суд вказує, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески. 
При цьому, на думку суду, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового чи пільгового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки.
Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник, зокрема, щодо не зарахування відповідачем до страхового стажу окремого періодів роботи у зв`язку із находженням позивачки на лікарняному по вагітності та пологах.
Так, відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.01.2006 по 16.04.2006 оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутня інформація про сплату страхових внесків.
Разом із тим, позивачка стверджує, що у цей період знаходилась на лікарняному по вагітності та пологах, відповідно до п. «е» ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», даний період повинен бути зарахований до її страхового стажу.
З цього приводу, суд вказує, що у матеріалах справи 
Відповідно до постанови КМУ від 27.12.2001 №1751, в редакції, що діяла на момент спірних відносин, затверджено, що підставою для призначення допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами є видана лікувально-профілактичним закладом довідка встановленого зразка, заява матері, що складається за формою, затвердженою Мінпраці, а також довідка: (Абзац перший пункту 4 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ №1951 (1951-2002-п) від 25.12.2002 - набирає чинності з 01.01.2003). 
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про відпустки», в редакції, що діяла на момент спірних відносин, передбачено, що на підставі медичного висновку жінкам надається оплачувана відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами.
Приймаючи до уваги викладене, суд зазначає, що позовні вимоги щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до загального страхового стажу період роботи з 01.01.2006 по 16.04.2006 в Державній клінічній лікарні станції Харків є передчасними, оскільки до матеріалів справи не було долучено жодного доказу настання такого страхового випадку, як знаходження на лікарняному по вагітності та пологах, відповідно норм Закону України «Про відпустки» та постанови КМУ від 27.12.2001 №1751, у зв`язку із чим, позовні вимоги в цій частині та похідні від цього спірного періоду задоволенню не підлягають.
Також, згідно рішення про відмову у призначенні пенсії від 04.12.2025 №023830036288 встановлено, що до спеціального стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років не зараховано період в ЗАТ «Асоціація ТЕМП» з 01.08.2001 по 24.10.2002 відповідно до трудової книжки від 01.07.2001, оскільки ЗАТ не передбачені Переліком закладів охорони здоров`я, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909. В призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту 2-1 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” відмовлено, оскільки відсутній необхідний спеціальний стаж роботи, що дає право на даний вид пенсії, 26 років 6 місяців.
З цього приводу суд вказує, що постановою Кабінету Міністрів України №909 від 04.11.1993 затверджено Перелік закладів та установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.
Пунктом 2 цієї Постанови «Охорона здоров`я» передбачені посади лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) в лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіїв, амбулаторно-поліклінічних закладів, закладів швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладів переливання крові, закладів охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладів, установ з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальних органів Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічних закладів, діагностичних центрів.
Відповідно до п.1-1 Приміток викладених у Постанові Кабінету Міністрів України №909 від 04.11.1993 яким затверджено Перелік закладів та установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), які працюють у навчальних закладах і установах, перелічених у розділі "1. Освіта", відносяться до числа осіб, що мають право на пенсію за вислугу років. 
Згідно п.2 Приміток викладених у Постанові Кабінету Міністрів України №909 від 04.11.1993 яким затверджено Перелік закладів та установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років Робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.
Враховуючи приписи Постанови КМУ №909 від 04.11.1993 робота на посаді «сестри медичної» в «Костянтинівській філії Госпіталя Сітько МРТ» ЗАТ «АСОЦІАЦІЯ ТЕМП» є посадою яка дає право на призначення пенсії за вислугу років оскільки є роботою за спеціальністю в закладах установах і на посадах, передбачених цим переліком. 
При цьому форма власності закладів і установ не впливає на право позивача щодо обрахунку її набутого стажу, який враховується до пенсії за вислугою років.
Інші вказані доводи відповідача, які вказані відзиві на позовну заяву, суд не приймає, оскільки адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності («виправдання») свого рішення.
Аналогічна правова позиція міститься у п. 75 постанови Верховного Суду від 17.12.2018 по справі №509/4156/15-а (адміністративне провадження №К/9901/7504/18).
При дослідженні записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 вбачається, що остання працювала на посаді «сестри медичної» у закладах охорони здоров`я або дошкільним закладом освіти або закладом середньої освіти:
з 14.08.2001 по 24.10.2002 на посаді «сестри медичної Костянтинівської філії Госпіталя Сітько МРТ» в ЗАТ «АСОЦІАЦІЯ ТЕМП»;
з 11.11.2002 по 09.08.2010 в Державній клінічній лікарні станції Харків;
з 03.11.2014 по 09.01.2023 в Державному некомерційному підприємстві Науково-практичний медичний реабілітаційно-діагностичний центр Міністерства охорони здоров`я України;
з 03.04.2023 по 31.08.2023 на посаді «сестри медичної старшої» в Дошкільному навчальному закладі №506 Голосіївського району;
з 24.01.2024 по 30.09.2025 на посаді «сестри медичної» в ТОВ «Приватний дитино центрованому закладі середньої освіти І-ІІІ ст. «ХАБ СКУЛ».
Відтак, враховуючи висновки суду у цьому рішенні, суд вважає, що правових підстав для відмови у зарахуванні спірних періодів трудової діяльності позивача до спеціального обчисленні у відповідача 1 не було, а тому такі періоди підлягали зарахуванню, суд вважає, що існує лише один вид правомірної поведінки відповідача є зарахування позивачу періоди роботи з 14.08.2001 по 24.10.2002 на посаді «сестри медичної Костянтинівської філії Госпіталя Сітько МРТ» ЗАТ «АСОЦІАЦІЯ ТЕМП», з 11.10.2017 по 09.01.2023 на посаді «сестри медичної» в Державному некомерційному підприємстві Науково-практичний медичний реабілітаційно-діагностичний центр Міністерства охорони здоров`я України, з 03.04.2023 по 31.08.2023 на посаді «сестри медичної старшої» в Дошкільному навчальному закладі №506 Голосіївського району та з 24.01.2024 по 30.09.2025 на посаді «сестри медичної» в ТОВ «Приватний дитино центрованому закладі середньої освіти І-ІІІ ст.. «ХАБ СКУЛ» до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Також трудова книжка містить запис про період навчання в Костянтинівському медичному училищі з 01.09.1999 по 04.07.2001.
Відповідно до п. “д” частини 3 Закону України “Про пенсійне забезпечення” до страхового стажу зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Пунктом 8 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затвердженим Постановою КМУ №637 від 19.08.1993 визначено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
Відповідно до статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" навчання у вищих і середніх спеціальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів та інше зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію. Із зазначеного вбачається, що необхідними умовами для зарахування до пільгового стажу часу навчання в медучилищі до стажу роботи за фахом є те, що перерва між днем закінчення навчання та днем зарахування особи на роботу не повинна перевищувати трьох місяців та після закінчення навчання вона повинна бути зарахована на роботу за здобутою спеціальністю.
Відповідно до Диплому позивача серії НОМЕР_1 , у 2001 році позивач закінчила Костянтинівське медичне училище за спеціальністю «сестринська справа» та здобула професію «Сестри медичної»» та 14.08.2001 була зарахована на посаду «сестри медичної Костянтинівської філії Госпіталя Сітько МРТ» в ЗАТ «АСОЦІАЦІЯ ТЕМП».
Період навчання становить з 01.09.1999 по 04.07.2001 що підтверджено розрахунком стажу відповідача, записами в трудовій книжці та самим дипломом.
Отже перерва між днем закінчення навчання та днем зарахування позивача на не перевищує 3 місяці, та період навчання з 01.09.1999 по 04.07.2001 мав бути зарахований відповідачем до стажу роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Також, спірним у даній справі є зарахування до загального страхового стажу періоду роботи з 07.12.2004 по 09.08.2010 на посаді «сестри медичної інфекційного кабінету» в Державній клінічній лікарні станції Харків, з 18.04.2011 по 01.12.2012 на посаді «сестри медичної» інфекційного кабінету в Державному закладі «Дорожня клінічна лікарня станції Донецьк ДП Донецька залізниця» та з 02.01.2015 по 13.11.2022 на посаді «сестри медичної» психоневрологічного відділення у подвійному розмірі.
Приписами частин 1-3 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною 1 статті 26 цього Закону.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ст. 60 Закону № 1788-XII, робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Статтею 62 Закону № 1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Із записі трудової книжки, судом встановлено, що позивач у період:
з 07.12.2004 по 09.08.2010 працювала на посаді «сестри медичної інфекційного кабінету» в Державній клінічній лікарні станції Харків; 
з 18.04.2011 по 01.12.2012 на посаді «сестри медичної» інфекційного кабінету в Державному закладі «Дорожня клінічна лікарня станції Донецьк ДП Донецька залізниця»;
з 02.01.2015 по 13.11.2022 на посаді «сестри медичної» психоневрологічного відділення в Державному некомерційному підприємстві Науково-практичний медичний реабілітаційно-діагностичний центр Міністерства охорони здоров`я України.
Згідно з наявним в матеріалах пенсійної справи розрахунком Форми РС право зараховано до страхового стажу період роботи з 07.12.2004 по 31.12.2005 та з 17.04.2006 по 09.08.2010, з 18.04.2011 по 01.12.2012, з 02.01.2015 по 13.11.2022 в одинарному розмірі.
Відповідно до статті 60 Закону № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Трудова книжка НОМЕР_2 має наступні записи про періоди роботи: з 07.12.2004 по 09.08.2010 працювала позивач на посаді «сестри медичної інфекційного кабінету» в Державній клінічній лікарні станції Харків, з 18.04.2011 по 01.12.2012 на посаді «сестри медичної» інфекційного кабінету в Державному закладі «Дорожня клінічна лікарня станції Донецьк ДП Донецька залізниця» та з 02.01.2015 по 13.11.2022 на посаді «сестри медичної» психоневрологічного відділення в Державному некомерційному підприємстві Науково-практичний медичний реабілітаційно-діагностичний центр Міністерства охорони здоров`я України.
Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 04.12.2019 у справі № 689/872/17, від 20.04.2022 у справі № 214/3705/17, від 27.04.2023 у справі № 160/14078/22, що враховується судом відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Таким чином, суд доходить висновку щодо наявності у позивача права на зарахування періоду роботи з 07.12.2004 по 31.12.2005 та з 17.04.2006 по 09.08.2010 (тобто без урахування періодів з 01.01.2006 по 16.04.2006), з 18.04.2011 по 01.12.2012 та з 02.01.2015 по 13.11.2022 у подвійному розмірі згідно зі статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідачем, не спростовані відомості, які зазначені у трудовій книжці, а також не надано доказів того, що позивач не працював або його період роботи не відповідає дійсності, чи записи у трудовій книжці позивача стосовно стажу роботи зроблені неправильно, неточно або з іншими вадами, які заважають їх зарахуванню до стажу роботи, або взагалі відсутні.
Відповідно, суд вважає протиправним рішення відповідача та у зв`язку з чим воно підлягає скасуванню.
При вирішенні цього спору суд також враховує, що відповідно до пункту 4.2 Порядку №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Пунктом 4.10 Порядку № 22-1 передбачено, що після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.
Тобто, питання призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії або переведення з одного виду пенсії на інший вид вирішує за принципом екстериторіальності відповідний територіальний орган ПФУ, який після вирішення зазначених питань передає електронну пенсійну справу до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, для здійснення виплати пенсії.
Відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23.
Таким чином, оскільки позивачу було відмовлено у призначенні пенсії рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 04.12.2025 №023830036288 яке було прийнято відповідно до пункту 4.2 розділу IV Порядку №22-1 за принципом екстериторіальності, тому і належним відповідачем за позовною вимогою зобов`язального характеру щодо призначення пенсії є саме Головне управління Пенсійного фонду в Чернігівській області.
Завданням адміністративного судочинства, відповідно до ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За змістом вказаної правової норми, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Таким чином, адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Суд зазначає, що дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.
Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.11.2019 № 509/1350/17 сформовано висновок про те, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У дослідженому випадку судом надавалась оцінка правомірності відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів його роботи на підставі трудової книжки, а також рішенню, ухваленому відповідачем за результатами розгляду звернення позивача за призначенням пенсії в межах мотивів, наведених відповідачем у такому рішенні. Виходячи з предмету доказування у цій справі, суд не досліджував чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано позивачем усіх інших умов для призначення пенсії.
Отже, позовна вимога про зобов`язання призначити позивачу пенсію року задоволенню не підлягає.
З урахуванням вище наведеного, з метою повного та ефективного захисту порушених прав позивача позовні вимоги про зобов`язання вчинити дії належить задовольнити частково у спосіб прийняття судом рішення про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати, у подвійному розмірі до загального страхового стажу період роботи з 07.12.2004 по 31.12.2005 та з 17.04.2006 по 09.08.2010, з 18.04.2011 по 01.12.2012 та з 02.01.2015 по 13.11.2022 та зарахувати до пільгового стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»: період навчання з 01.09.1999 по 04.07.2001, період роботи з 14.04.2001 по 24.10.2002, з 11.10.2017 по 09.01.2023, з 03.04.2023 по 31.08.2023 та з 24.01.2024 по 30.09.2025, та повторно розглянути заяву від 25.11.2025 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням рішення Конституційного Суду України №2-р/2019 від 04.06.2019.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
В свою чергу, відповідно до статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.
Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ч.ч. 1, 8 ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (14005, м. Чернігів, вул. П`ятницька, 83-А, код ЄДРПОУ 21390940), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, код ЄДРПОУ 21910427), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88000, м. Ужгород, пл. Народна,4; код ЄДРПОУ 20453063) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 04.12.2025 № 023830036288 про відмову в призначенні та виплаті пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 у подвійному розмірі до загального страхового стажу період роботи з 07.12.2004 по 31.12.2005 та з 17.04.2006 по 09.08.2010, з 18.04.2011 по 01.12.2012 та з 02.01.2015 по 13.11.2022 та зарахувати до пільгового стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»: період навчання з 01.09.1999 по 04.07.2001, період роботи з 14.04.2001 по 24.10.2002, з 11.10.2017 по 09.01.2023, з 03.04.2023 по 31.08.2023 та з 24.01.2024 по 30.09.2025, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.11.2025 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням рішення Конституційного Суду України №2-р/2019 від 04.06.2019.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 968,96 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.
Повне судове рішення складено 20.04.2026.
Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя Т.В.Загацька