П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/7773/25	

Перша інстанція: суддя Лісовська Н. В.,
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Шляхтицького О.І.,
суддів: Семенюка Г.В., Федусика А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.01.2026 у справі № 400/7773/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, –

ВСТАНОВИВ 

Короткий зміст позовних вимог.

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив:
- визнання протиправною бездіяльність щодо незарахування до стажу роботи ОСОБА_1 періодів роботи з 02.08.1978 р. по 26.02.1981 р., з 20.11.1992 р. по 07.02.1995 р., а також з 22.07.1995 р. по 30.06.2000 р. згідно трудової книжки від 03.12.1968 р. та вкладиша до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 29.01.2003 р.;
- зобов`язання зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 періоди роботи з 02.08.1978 р. по 26.02.1981 р., з 20.11.1992 р. по 07.02.1995 р., а також з 22.07.1995 р. по 30.06.2000 р. згідно трудової книжки від 03.12.1968 р. та вкладиша до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 29.01.2003 р. та у зв`язку з тим провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 25.01.2025 р.
В обґрунтування своїх вимог зазначено, що відповідач протиправно не зарахував до його стажу роботи періоди з 02.08.1978 по 26.02.1981, з 20.11.1992 по 07.02.1995, а також з 22.07.1995 по 30.06.2000 згідно трудової книжки від 03.12.1968 та вкладиша до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 29.01.2003. Відповідачем не враховано періоди роботи з 02.08.1978 по 26.02.1981 у зв`язку з недоліками в заповненні трудової книжки та з 20.11.1992 по 07.02.1995, а також з 22.07.1995 по 30.06.2000 у зв`язку з роботою в російській федерації (робота в районах Крайньої Півночі). Позивач вважає, що така бездіяльність відповідача є протиправною, такою, що порушує його право на пенсійне забезпечення, а тому підлягає визнанню протиправною в судовому порядку.
Представник відповідача надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позову. В обґрунтування відзиву зазначено, що страховий стаж позивача складає 21 рік 1 міс 10 днів. До страхового стажу при призначені пенсії не зараховано період роботи з 02.08.1978 по 26.02.1981 в зв`язку із некоректним записом в трудовій книжці, зокрема про прийом на роботу (незрозуміла підстава на прийняття). А періоди з 20.11.1992 по 07.02.1995 та з 22.07.1995 по 30.06.2000 (робота в районах Крайньої Півночі) не були враховані, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в угоді про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Період роботи на території російської федерації до загального стажу зараховується до 31 грудня 1991 року. Оскільки, договір між Україною та російською федерацією відсутній, отож, враховуючи зазначене підстави для врахування до стажу періоду роботу позивача з 20.11.1992 по 07.02.1995 та з 22.07.1995 по 30.06.2000 відсутні. Також позивачем не надано письмові трудові договори про роботу у районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі та інші документи, що підтверджують право на пільги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Миколаївський окружний адміністративний суд адміністративний рішенням від 19.01.2026 у справі № 400/7773/25 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області задовольнив.
Визнав протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо незарахування до стажу роботи ОСОБА_1 періодів роботи з 02.08.1978 по 26.02.1981, з 20.11.1992 по 07.02.1995, а також з 22.07.1995 по 30.06.2000 згідно трудової книжки від 03.12.1968 та вкладиша до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 29.01.2003.
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 періоди роботи з 02.08.1978 по 26.02.1981, з 20.11.1992 по 07.02.1995, а також з 22.07.1995 по 30.06.2000 згідно трудової книжки від 03.12.1968 та вкладиша до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 29.01.2003 та у зв`язку з тим провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 25.01.2025.
Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області судовий збір у сумі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім грн 96 коп.) на користь ОСОБА_1 .
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що періоди роботи позивача з 02.08.1978 по 26.02.1981 роботодавцем внесені без жодних помилок чи порушень Постанови №656. 
Щодо незарахування відповідачем періодів з 20.11.1992 по 07.02.1995 та з 22.07.1995 по 30.06.2000 суд першої інстанції вказав, що угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підлягає врахуванню при зарахуванні спірного стажу роботи та зарахуванню заробітної плати позивача за такий період.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області подало апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- суд першої інстанції не врахував, що Постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2023 № 639 дію Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про трудову діяльність та соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, вчиненої 14.01.1993, припинено, а відтак, періоди роботи на території російської федерації, починаючи з 01.01.1992 не зараховуються до страхового стажу.
- інші доводи відтворюють змість відзиву на позовну заяву.

Обставини справи.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач, з огляду на відповідний пенсійний вік – 74 роки та наявність достатнього трудового та страхового стажу, 02.12.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою за призначенням/перерахунком пенсії.
До заяви за призначенням/перерахунком пенсії Позивачем було додано наступні документи: 1) паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Снігурівським РВ УМВС України в Миколаївській області від 07 жовтня 2009 р.; 2) довідка про присвоєння реєстраційного номеру облікової картки платника податків; 3) військовий квиток серії НОМЕР_3 від 04 травня 1969 р.; 4) свідоцтво про навчання серії НОМЕР_4 ; 5) довідка про відкритий рахунок в банку; 7) трудова книжка від 03.12.1968; 8) вкладиш до трудової книжки серії НОМЕР_5 від 29.01.2003.
Після фактичного отримання першої пенсійної виплати та ознайомлення з даними пенсійної справи в особистому кабінеті на веб-порталі електронних послуг ПФ України позивач дізнався, що йому враховано страховий стаж – 21 рік 1 міс 10 днів. Органами Пенсійного фонду України не було зараховано до його стажу періоди роботи:
- з 02.08.1978 по 26.02.1981 на посаді машиніста ямобура Одеської автобази тресту “Укрспецводмонтаж” (далі перейменовано на Херсонську автобазу тресту “Укрспецводмонтаж”);
- періоди роботи у російській федерації з 20.11.1992 по 07.02.1995, а також з 22.07.1995 по 30.06.2000 у зв`язку з тим, що російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення, укладеної 13.03.1992.
Позивач, вважаючи вищевказану бездіяльність відповідача протиправною, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг, врегульовано Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 №1058-IV (далі по тексту - Закон України №1058-IV).
Відповідно до частини першої статті 24 Закону України №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Положеннями частини 2 статті 24 Закону України №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно з частиною 4 статті 24 Закону України №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Статтею 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 №1788-XII (далі по тексту - Закон України №1788-ХІІ) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затведженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі по тексту - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, до заяви про призначення пенсії, серед іншого, додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.
Аналіз наведених положень свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника.
Тотожні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 05.12.2019 у справі №235/805/17, від 06.12.2019 у справі №663/686/16-а, від 06.12.2019 у справі №500/1561/17, від 05.12.2019 у справі №242/2536/16-а.
Колегією суддів за матеріалів справи встановлено, що відповідно до записів трудової книжки позивача від 03.12.1968 в період з 02.08.1978 по 26.02.1981 позивач працював на посаді машиніста ямобура Одеської автобази тресту “Укрспецводмонтаж” (далі перейменовано на Херсонську автобазу тресту “Укрспецводмонтаж”).
Постановою Ради Міністрів СРСР та КЦСПС від 06.09.1973 № 656 “Про трудові книжки робітників та службовців” визначено, що відповідальність за організацію роботи по веденню, обліку, зберіганню та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.
З вищевказаної трудової книжки позивача вбачається, що записи про періоди роботи з 02.08.1978 по 26.02.1981 роботодавцем внесені без жодних помилок чи порушень Постанови №656. Як правильно зазначив суд першої інстанції, номери записів 12, 13 та 14 зазначені правильно: вказано відповідні часові проміжки 01.08.1978 – дата прийняття на роботу, 07.01.1979 – запис про перейменування організації, 26.02.1981 – дата звільнення, зазначено розпорядчі документи про прийняття та звільнення з роботи.
Відтак, наведені записи трудової книжки позивача підтверджують його стаж за наведений спірний період.
Щодо незарахування відповідачем періодів з 20.11.1992 по 07.02.1995 та з 22.07.1995 по 30.06.2000 (робота в районах Крайньої Півночі) у зв`язку з припинення з 01.01.2023 Російської Федерації участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992, 
Так, пунктом 2.11. Розділу ІІ Порядку № 22-1 встановлено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637).
За приписами пункту 22 Порядку № 637, стаж роботи громадян України за її межами підтверджується документами, легалізованими відповідно до законодавства (крім роботи на території колишнього срср і держав, з якими колишнім срср було укладено угоди про соціальне забезпечення, до укладення відповідних двосторонніх угод).
Відповідно до частини четвертої статті 1 Закону № 1058-IV, у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачені інші правила, ніж ті, які містяться в цьому законі, то застосовуються правила за цими договорами (угодами).
Відповідно до Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі Угода від 13.03.1992), пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць СНД і членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Згідно із статтею 6 Угоди від 13.03.1992, для встановлення права на пенсію громадянам держав учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-яких з цих держав, а також на території колишнього срср за час до набрання чинності Угодою. Розмір пенсії за Угодою обчислюють із заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу. Зарахування до страхового стажу періодів роботи з 1 січня 2004 року на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав та врахування заробітної плати за періоди роботи на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, здійснюється за умови підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, на території яких провадилася трудова діяльність.
В Угоді між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 (далі - Угода від 14.01.1993) вказано, що трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», дата набрання законної сили 02.12.2022, Угода від 13.03.1992 припинила свою дію для України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2023 № 639 "Про припинення дії Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" дію Угоди від 14.01.1993 було припинено.
Отже, до 2022 року Україна як держава-учасниця міжнародних угод виконувала відповідні зобов`язання.
Тому періоди роботи позивача до виходу України з міжнародних угод мають бути зараховані до страхового його стажу.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.01.2025 у справі № 620/3530/22.
Враховуючи викладене, є правильними висновки суду першої інстанції про наявність підстав для зарахування до страхового стажу позивача період роботи з 20.11.1992 по 07.02.1995, а також з 22.07.1995 по 30.06.2000.
За наведеного, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги.

Викладені в цій постанові мотиви та аргументи дають відповідь на всі суттєві доводи апеляційної скарги. 
Апеляційний суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх рішення.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з частиною 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області – залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.01.2026 у справі № 400/7773/25 – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		О.І. Шляхтицький	
Судді	  	А.Г. Федусик   Г.В. Семенюк