ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 210/1936/22
провадження № 61-9926св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) -  ОСОБА_1 ,
відповідач (позивач за зустрічним позовом) -  ОСОБА_2 ,
треті особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради, Служба у справах дітей виконавчого комітету Долинської міської ради,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 липня 2025 року в складі колегії суддів: Никифоряка Л. П., Новікової Г. В., Гапонова А. В.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог первісного та зустрічного позовів 
У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просив визначити місце проживання малолітньої    ОСОБА_3 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 ,з ним.
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказував, що з 2014 року він та ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах. ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народилась донька ОСОБА_3 .
Стверджував, що за період спільного життя відповідач не виконувала своїх батьківських обов`язків, була безвідповідальною, не проявляла турботи до дитини, не займалась її вихованням, не приділяла уваги її духовному розвитку. Позивач змушений був припинити відносини з ОСОБА_2 , оскільки сварки негативно впливали на виховання дитини та її психічний стан.
Вказував, що дитина часто проживала разом з ним, він приділяв і приділяє багато уваги її розвитку та вихованню, дочка має своє кімнату з усім необхідним для життя та розвитку.
ОСОБА_2 з сином від першого шлюбу проживає у квартирі, яка належить позивачу, свого житла відповідач не має. Коли дитина перебувала у ОСОБА_2 , то вона часто залишала її одну. Відповідач у присутності дочки сама та разом з друзями вживає спиртні напої.
ОСОБА_1 вважав, що  ОСОБА_2 не може дати належного виховання дитині, оскільки не займається її розвитком, не готує до школи та до дорослого самостійного життя, не слідкує за станом здоров`я дочки.
У вересні 2022 року  ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , у якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просила визначити місце проживання малолітньої дитини  ОСОБА_3 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір'ю   ОСОБА_2 ,   ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Зустрічний позов   ОСОБА_2 обґрунтовувала тим, що спільне життя з ОСОБА_1 не склалось, зокрема, через домашнє насильство щодо неї з боку останнього. За фактом нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_2 зверталась до правоохоронних органів і після припинення фактичних шлюбних відносин.
Вказувала, що вони з ОСОБА_1 дійшли згоди стосовно проживання дитини з нею, а батько може безперешкодно спілкуватися та проводити час з дочкою, проте відповідач за зустрічним позовом в один з таких днів зустрічі забрав дитину і відмовлявся повертати її матері, у зв`язку з чим вона зверталася до правоохоронних органів з повідомленням про викрадення їх спільної дочки.
Крім того,    ОСОБА_2 зазначала, що вони з  ОСОБА_1 домовлялись про добровільне надання останнім матеріальної допомоги на утримання дитини, проте він надавав таку допомогу лише рік.
Короткий зміст судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій 
Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 липня 2024 року в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.
Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з її матір`ю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Суд першої інстанції виходив з того, що батько хоча й належним чином займається вихованням та утриманням дитини, однак, перешкоджаючи ОСОБА_2 у спілкуванні з донькою, позбавляє її належної опіки та виховання з боку матері, порушує їхнє право на прямі контакти, що суперечить найкращим інтересам дитини. При цьому суд зауважив, що визначення місця проживання дитини з матір`ю не впливатиме на її взаємовідносини з батьком, оскільки визначення місця проживання дитини з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 січня 2025 року рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 липня 2024 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено. Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з її батьком ОСОБА_1 . Зустрічний позов ОСОБА_2 залишено без задоволення.
Апеляційний суд виходив з того, що хоча і батько, і матір характеризуються позитивно, проте, відповідно до висновку експерта від 03 жовтня 2023 року № 931/23-23 встановлено формування думки малолітньої доньки односторонньо під впливом батька, з виховної точки зору ОСОБА_1 та ОСОБА_2 характеризуються однаково як батьки. Разом з тим суд вважав, що якнайкращим інтересам дитини буде відповідати визначення місця проживання дитини саме з батьком, оскільки нею висловлене мотивоване бажання проживати разом з батьком у звичайному та зрозумілому соціальному середовищі, відвідування школи, можливість відвідування гуртків та налагодження дружніх відносин з однолітками.
Постановою Верховного Суду від 30 квітня 2025 року постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 січня 2025 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Направляючи справу на новий розгляд, Верховний Суд звернув увагу на те, що апеляційним судом не було враховано, що попри здійснення батьком виховання та матеріального забезпечення дитини, створення ним перешкод у спілкуванні матері з донькою суперечить її найкращим інтересам, оскільки матеріали справи не місять доказів щодо асоціальної поведінки матері дитини і про те, що остання може негативно впливати на дитину.
Суд касаційної інстанції вказав на необхідність дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, надати правову оцінку доводам і запереченням сторін. 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 липня 2025 року рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 липня 2024 року скасовано.
Первісний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , почергово з кожним з батьків у такому порядку: два тижні з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; два тижні з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .
Двотижневий період проживання ОСОБА_3 з кожним з батьків починається з 14 год 00 хв неділі та завершується через два тижні о 14 год 00 хв неділі.
Перші два тижні, починаючи з 01 серпня 2025 року, ОСОБА_3 проживає з батьком.
По завершенні двох тижнів, протягом яких ОСОБА_3 проживала з батьком чи матір`ю, той з батьків, з ким вона проживала, зобов`язаний супроводити (привезти) ОСОБА_3 до місця проживання іншого з батьків та передати під фізичну опіку іншого з батьків.
У задоволенні іншої частини позовних вимог за первісним та зустрічним позовами відмовлено.
Апеляційний суд вважав за можливе застосувати у цій сімейній ситуації модель спільної батьківської опіки й відповідальності з визначенням почергового проживання дитини з кожним з батьків. При цьому суд врахував створення обома батьками належних умов для виховання та розвитку дитини, позитивні характеристики і батька, і матері, бажання обох піклуватися про розвиток доньки, а також відсутність обставин на підтвердження вчинення сторонами дій, які б становили ризик безпечному та гармонійному розвитку дитини.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційних скарг
У липні 2025 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Верховного Суду з касаційними скаргами на постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 липня 2025 року.
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд не врахував висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 16 лютого 2024 року в справі № 465/6496/19 та від 30 квітня 2025 року в справі № 210/1936/22.
Вважає, що суд апеляційної інстанції формально послався на постанову Верховного Суду від 16 лютого 2024 року в справі № 465/6496/19, не врахувавши при цьому істотні відмінності у фактичних обставинах справ. Стверджує, що у цій ситуації модель почергового проживання не може бути застосована, оскільки між сторонами наявний тривалий конфлікт.
Крім того, вказує, що апеляційний суд визначив місце проживання дитини з матір'ю за адресою, за якою ОСОБА_2 на момент розгляду судом справи вже не була зареєстрована. Також суд не врахував факту навчання дитини у змішаному форматі, що є суттєвим.
Вважає, що визначення місця проживання дитини з батьком відповідатиме її найкращим інтересам.
ОСОБА_2 мотивує свою касаційну скаргу, зокрема, неврахуванням судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 16 лютого 2024 року в справі № 465/6496/19 та від 30 квітня 2025 року в справі № 210/1936/22. Зазначає, що апеляційний суд здійснив посилання на постанову Верховного Суду від 16 лютого 2024 року в справі № 465/6496/19, проте у цій справі застосування моделі почергового проживання є недопустимим, оскільки між сторонами наявний стійкий конфлікт.
Крім того, посилається на те, що суд апеляційної інстанції неповно з'ясував обставини справи, належним чином не дослідив зібрані у справі докази, не надав належної оцінки відсутності негативних характеристик з боку матері та відсутності підстав вважати її небезпечною для дитини, не врахував реальних життєвих обставин, зокрема, факту навчання дитини у змішаному форматі, що є суттєвим фактором у контексті побутової і соціальної стабільності.
Також вказує, що станом на момент ухвалення рішення апеляційним судом ОСОБА_2 була знята з реєстрації місця проживання за адресою, яку суд визначив місцем проживання дитини з матір'ю, тобто остання втратила можливість там проживати з дитиною.
Вважає, що рішення суду першої інстанції, яким визначено місце проживання дитини з матір'ю, відповідало найкращим інтересам дитини.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 13 серпня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 та витребувано матеріали справи № 210/1936/22 з суду першої інстанції.
29 серпня 2025 року справа № 210/1936/22 надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 23 вересня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .
Представник ОСОБА_1 - адвокат Лівицький О. М. направив відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 , у якому висловив незгоду з доводами скарги. До відзиву надав докази на підтвердження направлення сторонам його копії.
Зважаючи на положення частини другої статті 127 ЦПК України, Верховний Суд вважає за можливе продовжити ОСОБА_1 строк для подачі відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_2 .
Інші учасники справи у встановлений судом строк відзивів на касаційну скаргу не подали.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_3 , батьками якої у повторно виданому свідоцтві про народження від 26 квітня 2022 року серії НОМЕР_1 вказані: батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_2 . 
ОСОБА_1 займає посаду голови Фермерського господарства «Олександра» (далі - ФГ «Олександра»). Загальна сума його доходу з 01 січня до 30 грудня 2022 року склала 180 000, 00 грн, з 01 січня до 31 березня 2023 року - 45 000, 00 грн.
Згідно з договором купівлі-продажу від 27 грудня 2016 року ОСОБА_1 придбав трикімнатну квартиру загальною площею 65, 0 кв. м, житловою площею 45, 3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до акту від 07 вересня 2022 року, складеного жителями будинку, підписи яких підтверджено майстром дільниці ТОВ «Сітісервіс-КР», у зазначеній квартирі з 2017 року проживає родина в складі трьох осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Родина веде нормальний спосіб життя, скарг від сусідів немає, матір піклується про свою малолітню доньку та повнолітнього сина, який також допомагає матері по догляду за молодшою сестрою. Родина характеризується позитивно.
Згідно з характеристикою від 11 липня 2022 року № 167 та довідкою від 11 липня 2022 року № 168, виданими Комунальним підприємством «Криворізька муніципальна гвардія» (далі - КП «Криворізька муніципальна гвардія»), ОСОБА_2 працює охоронником на цьому підприємстві з 07 липня 2021 року. За час роботи на підприємстві зарекомендувала себе як сумлінний та ініціативний працівник. Загальна сума доходу ОСОБА_2 з 01 січня до 30 червня 2022 року склала 51 950, 32 грн.
Відповідно до довідки-характеристики від 12 травня 2022 року № 102, складеної за підписом старости Новогригорівського Першого старостинського округу, ОСОБА_1 на території с. Суходільське проживає з 2013 року. За цей період зарекомендував себе позитивно, до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався.
Згідно з листом від 08 серпня 2022 року за вих. № 5187/111-2-2022 начальника Відділення поліції № 1 (м. Долинська) Кропивницького районного управління поліції ГУ НП в Кіровоградській області Лисенка О., 25 червня 2018 року до відділення надійшло повідомлення від ОСОБА_2 , про те, що її побив чоловік та не віддає їй дітей. За результатами розгляду цього звернення відомості внесено до ЄРДР № 12018120150000479 від 25 червня 2018 року про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 Кримінального кодексу України (далі - КК України).
Згідно з висновком судово-медичного експерта від 06 липня 2018 року № 997 проведено судово-медичне обстеження ОСОБА_2 , за результатами якого встановлено, що за своїм характером виявлені синці голови, правої вушної раковини та спини відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки.
З довідки від 28 грудня 2022 року за вих. № 899001/119-2022, виданої за підписом начальника Відділення поліції № 1 (м. Долинська) Кропивницького районного управління поліції ГУ НП в Кіровоградській області Лисенка О., вбачається, що станом на 28 грудня 2022 року ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за домашнє насильство не притягувався.
Згідно з довідкою КЗ «Молодіжненський ліцей Долинської міської ради» від 19 жовтня 2022 року за вих. № 68 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у першому класі з 01 жовтня 2022 року.
Відповідно до висновку психологічного обстеження від 29 грудня 2022 року № 214, складеного практичним психологом КЗ «Ліцей № 1 Долинської міської ради» Управління освіти, молоді та спорту Долинської міської ради, на момент дослідження дитина ( ОСОБА_5 ) бажає залишитись жити з татом, тому що відчуває біля нього себе в безпеці.
Згідно з характеристикою психоемоційного стану малолітньої ОСОБА_3 , складеною директором КУ «Інклюзивно-ресурсний центр Долинської міської ради» Кузьменко О., за результатами психолого-педагогічного вивчення та спілкування на момент зустрічей психоемоційний стан дівчинки загалом можна описати як задовільний та слід зауважити про психотравмуючий фактор стосовно спогадів сумісного проживання та безпосереднього спілкування з матір`ю. Емоційний зв`язок з матір`ю та прив`язаність до неї втрачено. Будь-які розмови про проживання разом з матір`ю, запитання про неї та навіть думки дівчинки про зустріч із мамою несуть собою несвідому ретравматизацію.
Згідно з висновком органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , складеного за підписом заступника голови Виконавчого комітету Долинської міської ради Кропивницького району Кіровоградської області від 05 січня 2023 року № 01-40/5/2, відповідно до рішення комісії з питань захисту прав дитини Долинської міської ради від 14 грудня 2022 року № 49, враховуючи ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність малолітньої ОСОБА_3 до кожного з них, визнано за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 .
Відповідно до висновку експерта від 03 жовтня 2023 року № 931/23-23 за результатами проведення судової психологічної експертизи, складеного судовим експертом Черкаського відділення КНДІСЕ МЮ України Стромило А. П., малолітня ОСОБА_3 батька сприймає позитивно, матір сприймає негативно. Також у висновку зазначено, що ОСОБА_3 бажає проживати з батьком ОСОБА_1 . 
Крім того, встановлено, що згідно з актами обстеження умов проживання від 23 червня 2022 року № 114, від 28 червня 2022 року № 115 та від 24 листопада 2022 року № 160 ОСОБА_1 разом з його матір'ю ОСОБА_6 та дочкою ОСОБА_3 проживають в домогосподарстві ОСОБА_6 на АДРЕСА_3 , оскільки будинок за адресою зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) реконструюється та знаходиться в стані капітального ремонту, ремонтні роботи в стадії завершення. 
Згідно з указаними актами обстеження в будинку чисто, затишно, у дитини є власне ліжко, стіл, за яким вона навчається, займається творчістю, необхідний одяг, взуття, велосипед, вона відвідує репетитора із загальної підготовки до школи. Відносини в сім`ї доброзичливі, матеріальне становище стабільне, дитина забезпечена всім необхідним для проживання, навчання, має багато іграшок.
У дитини з бабою й татом гарні відносини. Зі слів дитини «мама часто вживає спиртні напої і кричить на неї», «бажає проживати з татом, оскільки мама на неї кричить, може вдарити». ОСОБА_1 спроможний створити і створює умови для належного виховання та розвитку малолітньої доньки. Дитина чітко висловлює свою думку про те, що бажає проживати зі своїм батьком.
Крім того, згідно з актами обстеження умов проживання від 12 червня 2024 року № 108 та від 14 червня 2024 року № 160, проведено обстеження умов проживання за адресою:  АДРЕСА_1 , якими, зокрема, встановлено, що будинок після капітального ремонту та реконструкції, в ньому чисто, відсутні сторонні запахи. За вказаною адресою проживають ОСОБА_1 та його донька ОСОБА_3 . Для виховання та розвитку дитини облаштовано окрему кімнату, дитина забезпечена всім необхідним для повноцінного розвитку та проживання. Стосунки в сім`ї підтримуючі, доброзичливі.
Позиція Верховного Суду
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частина друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев'ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
За змістом статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно з положеннями статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.
Згідно зі статтею 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.
При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини.
Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об'єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв'язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов'язком батьків діяти в її інтересах (постанова Верховного Суду від 14 вересня 2022 року в справі № 466/1017/20).
При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування; захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров'я; (е) право дитини на освіту (постанова Верховного Суду від 04 серпня 2021 року в справі № 654/4307/19).
Також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини.
У цій справі спір виник щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , батьки якої не можуть дійти згоди щодо вирішення цього питання в позасудовому порядку.
Судом першої інстанції місце проживання дитини було визначено з матір'ю. Суд вважав, що це відповідатиме найкращим інтересам дитини.
Натомість апеляційний суд, застосувавши висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 16 лютого 2024 року в справі № 465/6496/19, вважав, що у цій сімейній ситуації найкращим інтересам дитини відповідатиме її почергове проживання з кожним із батьків (модель спільної батьківської опіки й відповідальності).
Суд виходив з того, що і батьком, і матір`ю створені належні умови для виховання та розвитку дитини, врахував позитивні характеристики обох батьків, їхнє однакове бажання піклуватися про розвиток малолітньої доньки, а також те, що дитина, з урахуванням її вікових особливостей, емоційної складової, індивідуально-психологічних властивостей, рівня розумового розвитку, умов мікросоціального середовища, не спроможна надавати самостійну, усвідомлену оцінку кожного з батьків до неї. Крім того, суд не встановив обставин на підтвердження вчинення сторонами дій, які б становили ризик безпечному та гармонійному розвитку дитини.
У своїх касаційних скаргах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилаються, зокрема, на відсутність підстав для застосування моделі спільної опіки над дитиною. Вважають, що судом не було враховано істотну відмінність фактичних обставин цієї справи та справи № 465/6496/19. Зокрема, сторони наголошують на наявності між ними тривалого конфлікту, що унеможливлює реалізацію моделі почергового проживання дитини з кожним із батьків.
Також вказують на неврахування судом апеляційної інстанції неможливості реалізації такої моделі у зв'язку з географічною віддаленістю місць проживання сторін (понад 80 км). Наведене робить неможливим забезпечення безперервності освітнього процесу, стабільного емоційного фону, кола спілкування та звичного мікросоціального середовища дитини.
Перевіряючи доводи касаційних скарг, Верховний Суд виходить із такого.
При вирішенні спору між розлученими батьками про визначення місця проживання дитини суд з урахуванням обставин справи має право розглянути питання щодо визначення місця проживання дитини з одним із батьків із забезпеченням контакту дитини з іншим з батьків чи застосування спільної фізичної опіки з почерговим проживанням дитини у помешканні кожного з батьків за відповідним графіком.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на можливість застосування судами моделі спільної фізичної опіки батьків над дитиною й зазначав необхідні умови для цього, якими, по суті, є згода батьків дитини (постанови Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року в справі № 750/9620/20, від 04 жовтня 2023 року в справі № 208/4667/20, від 14 грудня 2022 року в справі № 742/2571/21, від 10 січня 2024 року в справі № 183/3958/20).
У цій справі позивачі за первісним та зустрічним позовами не зверталися з вимогами про застосування моделі спільної фізичної опіки над дитиною (почергового проживання з кожним із батьків за відповідним графіком).
Оскаржуючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку ОСОБА_1 також не заявляв вимогу про застосування моделі спільної фізичної опіки над дитиною, а просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким визначити місце проживання дитини з ним.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає висновок суду апеляційної інстанції про застосування моделі спільної фізичної опіки над дитиною (почергового проживання з кожним із батьків за відповідним графіком) у цій справі помилковим, оскільки під час вирішення питання щодо можливості встановлення спільної фізичної опіки, суди, окрім загальних обставин, мають також враховувати: бажання кожного з батьків, щоб дитина проживала разом із ним, згоду на участь у її вихованні та піклуванні; наявність у обох батьків сталих відносин з дитиною та бажання останньої спілкуватися з обома батьками; відсутність обставин, зазначених у частині другій статті 161 СК України, а також інших обставин, що можуть становити загрозу інтересам дитини; наявність у кожного з батьків часу та можливості, що дозволяє належним чином опікуватися дитиною; місце проживання кожного з батьків, що знаходиться недалеко від звичайного місця проживання дитини (сформованих місць життєвих інтересів дитини) тощо.
Проте апеляційний суд не врахував того, що сторони вимог про застосування спільної фізичної опіки над дитиною не заявляли, не надавали належних доказів на підтвердження чи спростування можливості й доцільності почергового проживання дитини з обома батьками, зокрема висновків відповідних фахівців.
Орган опіки та піклування у своєму висновку також не розглядав можливість і доцільність застосування спільної фізичної опіки щодо дитини.
Ураховуючи наведене, постанова апеляційного суду не може вважатися законною і обґрунтованою, тому підлягає скасуванню.
Разом з тим у справі, яка переглядається, встановлено, що малолітня ОСОБА_3 тривалий час проживає разом з батьком, який добросовісно виконує батьківські обов'язки, створив належні умови для проживання, розвитку та навчання дочки, дитина має відповідні соціальні контакти за місцем проживання, виявляє більшу прихильність до батька та висловлює бажання проживати з ним.
Ураховуючи наведене, беручи до уваги відсутність обставин, які б свідчили про негативний вплив батька на виховання та розвиток дитини, висновок органу опіки та піклування і психологічний стан дитини, а також відсутність переваг у матері для визначення місця проживання дитини разом з нею, колегія суддів вважає, що місце проживання ОСОБА_3 доцільно визначити разом з батьком, оскільки це відповідатиме забезпеченню найкращих інтересів дитини.
Також Верховний Суд зауважує, що мати дитини не обмежена в можливості реалізації належного їй права на спілкування з дочкою та участі у її вихованні. Визначення місця проживання ОСОБА_3 з батьком не повинно негативно впливати на її взаємовідносини з матір'ю, оскільки визначення місця проживання дітей з одним із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов'язків, що мають усвідомлювати обоє батьків. В разі порушення прав того з батьків, хто проживає окремо на участь у вихованні дитини, він не позбавлений права на судовий захист у спосіб, визначений статтею 159 СК України.
Колегія суддів звертає увагу на важливість усвідомлення батьками потреби у вирішенні конфлікту в інтересах дитини, налагодження співпраці між батьками з метою забезпечення належного контакту кожного з них з дитиною, встановлення можливості спілкування та спільного проведення часу, а також недопустимість створення з боку батька будь-яких обмежень контактів дитини з матір'ю та його обов'язку забезпечити ОСОБА_2 безперешкодне спілкування з дочкою.
Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
За вказаних обставин, колегія суддів вважає за необхідне касаційні скарги задовольнити частково, постанову апеляційного суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити.
Додаткове рішення суду, ухвалене в порядку статті 270 ЦПК України, є невід'ємною частиною основного рішення у справі по суті спору, та не може існувати окремо від нього. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.
Ураховуючи те, що постанова Дніпровського апеляційного суду від 01 липня 2025 року підлягає скасуванню, тому додаткова постанова Дніпровського апеляційного суду від 01 серпня 2025 року втрачає силу, у зв'язку з чим також підлягає скасуванню.
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 липня 2025 рокускасувати та ухвалити нове рішення.
Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради, Служба у справах дітей виконавчого комітету Долинської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини задовольнити.
Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з її батьком - ОСОБА_1 .
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради, Служба у справах дітей виконавчого комітету Долинської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини відмовити.
Додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 серпня 2025 року скасувати.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	М. Є. Червинська	
Судді:	А. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко В. М. Коротун М. Ю. Тітов