ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року	м. Одеса	Справа № 915/847/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Філінюк І.Г.
суддів: Аленіна О.Ю., Принцевської Н.М. 

секретар судового засідання – Чеголя Є.О. 
Представники сторін в судове засідання не з`явились. Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися належним чином. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу 
Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг»
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 26.09.2025 
по справі №915/847/25
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг»
до відповідача: Комунального некомерційного підприємства «Миколаївський регіональний фтизіопульмонологічний медичний центр» Миколаївської обласної ради
про: стягнення заборгованості у розмірі 719226,0 грн.

суддя суду першої інстанції – Мавродієва М.В. 
місце винесення рішення: м. Миколаїв, Господарський суд Миколаївської області, вул.Фалєєвська, 14
повний текст рішення складено та підписано: 16.10.2025.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» звернулося до Господарського суду Миколаївської області із позовом до Комунального некомерційного підприємства «Миколаївський регіональний фтизіопульмонологічний медичний центр» Миколаївської обласної ради в якому просить суд стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Миколаївський регіональний фтизіопульмонологічний медичний центр» Миколаївської обласної ради заборгованість, яка виникла у зв`язку неналежним виконанням останнім умов Договору №13-1006/21-БО-Т постачання природного газу від 31.10.2021 щодо своєчасної оплати за переданий газ, з якої: 348800,24 грн - пеня, 283856,54 грн - збитки від інфляції та 86569,22 грн - 3% річних.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідач оплату за переданий газ здійснив у повному обсязі, проте таку оплату здійснив з порушенням строків, визначених п.5.1 Договору №13-1006/21-БО-Т постачання природного газу від 31.10.2021, у зв`язку з чим позивачем було нараховано до стягнення з відповідача на користь позивача пеню, збитки від інфляції та 3% річних.
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 26.09.2025 позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Миколаївський регіональний фтизіопульмонологічний медичний центр» Миколаївської обласної ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» 104640,07 грн. пені, 268713,33 грн. збитків від інфляції, 86569,22 грн. - 3% річних та 8448,60 грн. судового збору.
В решті позовних вимог відмовлено.
Обґрунтування судового рішення. 
В мотивах прийнятого судового рішення, суд першої інстанції зазначив про те, що враховуючи інтереси обох сторін, суд вважає за можливе зменшити розмір належної до стягнення пені на 70%, тобто до 104640,07 грн.
Також, в оскаржуваному судовому рішенні суд першої інстанції вказав, що стягнення з відповідача на користь позивача 268713,33 грн. збитків від інфляції, 86569,22 грн. - 3% річних, а також певної суми пені у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки пов`язані з порушенням відповідачем умов спірного договору, а застосоване судом зменшення неустойки не суперечить принципу юридичної рівності учасників спору і не свідчить про явне заниження суми неустойки. Стягнення ж з відповідача неустойки у повному обсязі, на думку суду, не є співмірними з можливими негативними наслідками від порушення останнім зобов`язань.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 26.09.2025 у справі № 915/847/25 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 259 303,38 грн, в тому числі: - 15 143,21 грн інфляційних втрат; - 244 160,17 грн пені; прийняти нове рішення в оскаржуваній частині, яким задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» до Комунального некомерційного підприємства “Миколаївський регіональний фтизіопульмонологічний медичний центр” Миколаївської обласної ради щодо стягнення 259303,38 грн, в тому числі: 15 143,21 грн. інфляційних втрат; 244 160,17 грн. пені та судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на відповідача по справі.
Узагальнені доводи апеляційної скарги. 
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» не погоджується з рішенням Господарського суду Миколаївської області від 26.09.2025 у справі № 915/847/25 щодо часткового задоволення позовних вимог у зв`язку зі зменшенням судом розміру пені на 70% від заявлених сум до стягнення та здійсненням судом першої інстанції перерахунку інфляційних втрат без врахування попередніх періодів, а тому Позивач по справі вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, зокрема, ст. ст. 551, 625 Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, зокрема, ст. ст. 236 та 238 Господарського процесуального кодексу України, без дослідження усіх істотних обставин справи та підлягає скасуванню в частині відмовлених позовних вимог з наступних підстав.
Зокрема, скаржник зазначає про те, що суд першої інстанції під час винесення оскаржуваного судового рішення неправомірно зменшив пеню, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, оскільки будучи ознайомленим з умовами укладеного сторонами правочину, відповідач мав усвідомлювати, що за неналежне виконання умов Договору на нього буде покладена відповідальність передбачена п. 7.2 Договору.
Зазначеного суд першої інстанції не врахував під час винесення оскаржуваного судового рішення. 
Таким чином, скаржник вважає, що враховуючи умови договору, норми законодавства, якими врегульовано зобов`язальні правовідносини з поставки, ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми пені в розмірі 348 800,24 грн. обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.
На думку скаржника, заявлена сума пені не є надмірно великою до боргу відповідача, який було погашено тільки в кінці 2024 року (зважаючи на те, що постачання газу здійснювалось протягом 2021 – 2022 років) враховуючи процентне співвідношення виконання зобов`язання. Таким чином, скаржник вважає, що суд неспівмірно зменшив заявлену до стягнення пеню на 70% чим порушив принципи та підходи Верховного Суду у застосуванні ч. 3 ст. 551 ЦК України.
Також, скаржником в апеляційній скарзі зазначається про те, що судом першої інстанції застосовано норму права (ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України) та зменшено розмір пені та штрафу на 90%, без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі № 918/116/19 та не прийнято до уваги, що зменшення розміру штрафних санкцій до таких розмірів нівелюватиме саме значення штрафних санкцій як відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що має на меті захист прав та інтересів кредитора у зв`язку з порушенням його права на своєчасне (відповідно до строків, передбачених договором) отримання грошових коштів за надані ним послуги. Згідно ч. 1-2 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Отже, скаржник вважає, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. 
За викладених в дійсній апеляційній скарзі обставин скаржник вважає, що рішення Господарського суду Миколаївської області у справі № 915/847/25 (в оскаржуваній частині) ознакам законного і обґрунтованого рішення суду не відповідає.
Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі. 
18.12.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Комунального некомерційного підприємства «Миколаївський регіональний фтизіопульмонологічний медичний центр» Миколаївської обласної ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній посилається на те, що оскаржуване судове рішення було прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Рух справи у суді апеляційної інстанції. 
04.11.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 26.09.2025 по справі №915/847/25.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи було визначено колегію суддів у складі: головуючого судді – Філінюк І.Г. судді Аленін О.Ю., Принцевська Н.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2025.
На момент надходження апеляційної скарги матеріали справи №915/847/25 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 доручено Господарському суду Миколаївської області невідкладно надіслати матеріали справи №915/847/25 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.
Відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 26.09.2025 по справі №915/847/25 до надходження матеріалів справи з суду першої інстанції. 
20.11.2025 матеріали справи №915/847/25 надійшли на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 26.09.2025 по справі №915/847/25 – залишено без руху.
Встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» строк для надання Південно-західному апеляційному господарському суду доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 4668, 00 грн. – протягом 10 днів з дня вручення копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.
01.12.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» надійшла заява про усунення недоліків. До вказаної заяви було додано: докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 4668, 00 грн.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 26.09.2025 по справі №915/847/25.
Призначено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 26.09.2025 по справі №915/847/25 на 10.02.2026 о 14:30 год.
Під час судового засідання 10.02.2026 виникли технічні проблеми, які пов`язані з проведенням судового засідання в режимі відеоконференції.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.02.2025 відкладено розгляд справи № 915/847/25 на 24.03.2026 о 13:00 год.
12.03.2026 до суду надійшло клопотання Комунального некомерційного підприємства «Миколаївський регіональний фтизіопульмонологічний медичний центр» Миколаївської обласної ради про проведення судового засідання за відсутності представника відповідача.
24.03.2026 до суду надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» про проведення судового засідання за відсутності представника позивача.
Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи і їх повноту, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.
Фактичні обставини справи.
31.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (надалі - постачальник, позивач у справі) та Комунальним некомерційним підприємством «Миколаївський регіональний фтизіопульмонологічний медичний центр» Миколаївської обласної ради (надалі - споживач, відповідач у справі) укладено Договір №13-1006/21-БО-Т постачання природного газу (надалі - Договір), відповідно до п.1.1, якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього Договору.
Відповідно до п.п.1.2, 1.3 Договору природний газ, що постачається за цим Договором, використовується споживачем для своїх власних потреб. За цим Договором може бути поставлений природний газ (за кодом згідно УКТЗЕД 2711 21 00 00) власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імпортований природний газ, ввезений на митну територію України. 
Постачальник передає споживачу на умовах цього Договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з жовтня 2021 року по грудень 2022 року (включно), в кількості 35 тис.куб.метрів, в тому числі по місяцях (далі також - розрахункові періоди) (тис.куб.м) та замовлений обсяг, тис.куб.м: у жовтні 2021 року - 0 тис.куб.м; у листопаді 2021 року - 2,5 тис.куб.м; у грудні 2021 року - 2,5 тис.куб.м; у січні 2022 року - 3 тис.куб.м; у лютому 2022 році - 3 тис.куб.м; у березні 2022 року - 2,5 тис.куб.м; у квітні 2022 року - 2,5 тис.куб.м; у травні 2022 року - 2,5 тис.куб.м; у червні 2022 році - 2 тис.куб.м; у липні 2022 року - 2 тис.куб.м; у серпні 2022 року - 2 тис.куб.м; у вересні 2022 року - 2,5 тис.куб.м; у жовтні 2022 році - 2,5 тис.куб.м; у листопаді 2022 року - 2,5 тис.куб.м; у грудні 2022 року - 3 тис.куб.м. Всього - 35 тис.куб.м.
В будь-якому випадку, обсяг визначений в акті приймання-передачі природного газу, оформленого відповідно до п.3.5 цього Договору, вважається фактично використаним за цим Договором обсягом природного газу (п.п.2.1, 2.4 Договору). 
У відповідності до п.3.5 Договору приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.
Відповідно до пп.3.5.2 п.3.5 Договору на підставі отриманих від споживача даних та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС постачальник готує та надає споживачу два примірники акту приймання-передачі за відповідний розрахунковий період (далі також - акт), підписані уповноваженим представником постачальника.
Згідно пп.3.5.3, 3.5.4 п.3.5 Договору споживач протягом 2-х (двох) робочих днів з дати одержання акту зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від його підписання. У випадку неповернення споживачем підписаного оригіналу акту до 15-го (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, а також у випадку розбіжностей між даними, отриманими від споживача відповідно до п.п.3.5.1 цього пункту, та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС, обсяг (об`єм) спожитого природного газу вважається встановленим (узгодженим) відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС та переданим у власність споживачу, а вартість поставленого протягом відповідного розрахункового періоду газу розраховується з урахуванням цін, визначених в розділі 4 цього Договору.
Відповідно до п.4.1 Договору ціна та порядок зміни ціни на природній газ, який постачається за цим Договором, встановлюється наступним чином: Ціна природного газу за 1000 куб.м газу без ПДВ - 13658,33 грн, крім того ПДВ за ставкою 20%, крім того тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи - 124,16 грн без ПДВ, коефіцієнт, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед у відповідному періоді на рівні 1,10 умовних одиниць, всього з коефіцієнтом - 136,576 грн, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ - 163,89 грн за 1000 куб.м. Всього ціна газу за 1000 куб.м з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу, за цим Договором становить 16554,0 грн.
Згідно п.4.3 Договору загальна вартість цього Договору на дату укладення становить 482825,0 грн, крім того ПДВ - 96565,0 грн, разом з ПДВ - 579390,0 грн.
Відповідно до п.5.1 Договору оплата за природний газ за відповідний розрахунковий період (місяць) здійснюється споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку: - 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ здійснюється споживачем до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70 % грошових коштів за відповідний розрахунковий період. У разі відсутності акту приймання-передачі, фактична вартість використаного споживачем газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.4 пункту 3.5 цього Договору. Споживач має право здійснити оплату та/або передоплату за природний газ протягом періоду поставки або до початку розрахункового періоду. 
Даний Договір набирає чинності з дати його укладення і діє в частині поставки газу до « 31» грудня 2022 року включно, а в частині розрахунків - до повного їх виконання. Продовження або припинення Договору можливе за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди до Договору (п.13.1 Договору).
На виконання умов зазначеного Договору, позивач, у період з листопада 2021 року по грудень 2022 року, передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 1611442,92 грн, що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі природного газу в розрізі періодів постачання (б/н від 30.11.2021 за листопад 2021 року на суму 12782,0 грн; б/н від 31.12.2021 на суму 33694,50 грн; б/н від 31.01.2022 за січень 2022 року на суму 37233,58 грн; б/н від 28.02.2022 за лютий 2022 року на суму 23612,94 грн; б/н від 31.03.2022 за березень 2022 року на суму 52349,52 грн; б/н від 31.05.2022 за травень 2022 року за травень 2022 року на суму 23312,16 грн; б/н від 30.06.2022 за червень 2022 року на суму 13149,50 грн; б/н від 31.07.2022 за липень 2022 року на суму 16758,43 грн; б/н від 31.08.2022 за серпень 2022 року на суму 15136,15 грн; б/н від 30.09.2022 за вересень 2022 року на суму 11609,90 грн; б/н від 31.10.2022 року за жовтень 2022 року на суму 60326,0 грн; б/н від 30.11.2022 року за листопад 2022 року на суму 119672,03 грн; б/н від 31.12.2022 за грудень 2022 року на суму 17869,58 грн) та даними Інформаційної платформи Оператора ГТС, в підтвердження чого надано лист-відповідь від 06.12.2023 №ТОВВИХ-23-17673.
Що стосується обсягів природного газу за квітень 2022 року на суму 1173983,74 грн, то питання правомірності нарахування відповідачу вказаного обсягу газу було предметом розгляду у справі №915/713/22, в якій рішенням Господарського суду Миколаївської області від 26.01.2024, залишеним без змін постановою Південно-Західного апеляційного господарського суду від 24.06.2024) підтверджено правомірність нарахування відповідачу у квітні 2022 року 70,98234 тис.куб.м газу на суму 1173983,74 грн.
Оплату за переданий газ відповідач здійснив у повному обсязі, що відображено у розрахунку суми основного боргу та підтверджується відповідними доказами (т.1 а.с.16-18, 29). Оскільки, відповідач оплату за переданий газ здійснив у повному обсязі, проте з порушенням строків, визначених пунктом 5.1 Договору №13-1006/21-БО-Т від 31.10.2021, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача 348800,24 грн пені, 283856,54 грн збитків від інфляції та 86569,22 грн - 3% річних.
Джерела права та позиція Південно – західного апеляційного господарського суду.
Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
За правилами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Главою 24 ГК України (тут та далі, який був чинним на час виникнення спірних відносин) загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.
За частиною другою статті 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.
Згідно з частинами першою, другою статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 вказано, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. Тому, з метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549 - 552 ЦК України.
Так, статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Тобто, неустойка - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності.
Водночас, неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.
Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за неналежне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
У тій же постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 Велика Палата Верховного Суду також вказала, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
Відповідно до частини першої статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Частиною ж третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Так, судова практика щодо застосування вказаних норм ГК України та ЦК України наразі є усталеною (див. зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, Верховного Суду від 14.04.2021 у справі № 923/587/20, від 01.10.2020 у справі № 904/5610/19, від 02.12.2020 у справі № 913/698/19, від 26.01.2021 у справі № 922/4294/19, від 24.02.2021 у справі № 924/633/20, від 03.03.2021 у справі № 925/74/19, від 16.03.2021 у справі № 910/3356/20, від 30.03.2021 у справі № 902/538/18, від 19.01.2021 у справі № 920/705/19, від 27.01.2021 у справі № 910/16181/18, від 31.03.2020 у справі № 910/8698/19, від 11.03.2020 у справі № 910/16386/18, від 09.07.2020 у справі № 916/39/19, від 08.10.2020 у справі № 904/5645/19, від 14.04.2021 у справі № 922/1716/20, від 13.04.2021 у справі № 914/833/19, від 22.06.2021 у справі № 920/456/17) і відповідно до неї при визначенні розміру неустойки судам належить керуватися наступними загальними підходами (правилами):
- обидва кодекси містять норми, які дають право суду зменшити розмір обрахованих за договором штрафних санкцій, але ГК України вказує на неспівмірність розміру штрафних санкцій з розміром збитків кредитора як на обов`язкову умову, за наявності якої таке зменшення є можливим, тоді як ЦК України виходить з того, що підставою зменшення можуть бути й інші обставини, які мають істотне значення;
- зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки;
- довести наявність обставин, які можуть бути підставою для відповідного зменшення, має заінтересована особа, яка заявила пов`язане з цим клопотання;
- неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора;
- господарський суд повинен надати оцінку як поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення;
- закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення;
- чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, а тому таке питання вирішується господарським судом згідно статті 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів;
- підприємництво за своєю суттю є ризикованою діяльністю, в Україні діє принцип свободи договору та заборони суперечливої поведінки, сторони добровільно уклали договір і визначили штрафні санкції, тому суд має зменшувати розмір таких санкцій саме у виключних випадках з урахуванням всіх обставин справи.
Тобто при вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій судам належить брати до уваги як обставини, прямо визначені у статті 233 ГК України та статті 551 ЦК України, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними.
При цьому, суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення штрафних санкцій; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення неустойки. Відповідно до принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази і наведені ними аргументи. Суд повинен належним чином мотивувати своє рішення про зменшення неустойки, із зазначенням того, які обставини ним враховані, якими доказами вони підтверджені, які аргументи сторін враховано, а які відхилено (статті 86, 236 - 238 ГПК України).
Так, стаття 86 ГПК України передбачає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина п`ята статті 236 ГПК України).
Таким чином, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідач несвоєчасно виконав зобов`язання з оплати за переданий йому газ здійснив у повному обсязі, що відображено у розрахунку основного боргу за Договором постачання природного газу №13-1006/21-БО-Т від 31.10.2021 станом на 03.04.2025 та підтверджується відповідними доказами, проте таку оплату відповідач здійснив з порушенням строків, визначених пунктом 5.1 Договору.
Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення, якщо договором не встановлений інший розмір процентів.
Укладеним між сторонами Договором передбачено, що у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно п.5.1 та/або строків оплати за п.8.4 цього Договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (п.7.2 Договору).
На підставі ч.2 ст.625 ЦК України та п.7.2 Договору позивач просить стягнути з відповідача 283856,54 грн збитки від інфляції за зобов`язаннями квітня - грудня 2022 року, нараховані за період з липня 2022 року по листопад 2024 року та 86569,22 грн - 3% річних за зобов`язаннями квітня - грудня 2022 року, нараховані за період з 16.06.2022 по 26.12.2024 (включно).
Колегія суддів погоджується з розрахунком місцевого господарського суду, що загальна сума збитків від інфляції за зобов`язаннями за квітень 2022 року складає 221610,0 грн, а саме:
- за період липень 2022 року; сума боргу на початок періоду - 1137474,97 грн; сумарний індекс інфляції склав – 100,7000000000%; збитки від інфляції - 7962,32 грн (1137474,97 грн х 100,7000000000% - 1137474,97 грн);
- за період серпень 2022 року; сума боргу на початок періоду - 1120716,54 грн; сумарний індекс інфляції склав - 101,1000000000%; збитки від інфляції - 12327,88 грн (1120716,54 грн х 101,1000000000% - 1120716,54 грн);
- за період вересень 2022 року; сума боргу на початок періоду - 1105580,39 грн; сумарний індекс інфляції склав - 101,9000000000%; збитки від інфляції - 21006,03 грн (1105580,39 грн х 101,9000000000% - 1105580,39 грн);
- за період жовтень 2022 року; сума боргу на початок періоду - 1093970,49 грн; сумарний індекс інфляції склав - 102,5000000000%; збитки від інфляції - 27349,26 грн (1093970,49 грн х 102,5000000000% - 1093970,49 грн);
- за період листопад 2022 року; сума боргу на початок періоду - 1033644,49 грн; сумарний індекс інфляції склав - 100,7000000000%; збитки від інфляції - 7235,51 грн (1033644,49 грн х 100,7000000000% - 1033644,49 грн);
- за період з грудня 2022 року по листопад 2024 року; сума боргу на початок періоду - 864310,80 грн; сумарний індекс інфляції склав - 116,8607171049%: збитки від інфляції - 145729,0 грн (864310,80 грн х 116,8607171049% - 864310,80 грн).
Решта розрахунків збитків від інфляції за зобов`язаннями за травня - грудня 2022 року виконано позивачем вірно.
За вказаних обставин, стягненню з відповідача підлягають збитки від інфляції у загальній сумі 268713,33 грн (221610,0 грн + 5656,59 грн + 3012,88 грн + 3455,70 грн + 2675,91 грн + 1957,51 грн + 9681,34 грн + 18103,20 грн + 2560,20 грн).
В частині стягнення збитків від інфляції у сумі 15143,21 грн місцевий господарський суд обґрунтовано відмовив.
Колегія суддів не приймає доводи скаржника, що нарахування згідно інфляційних процесів підлягають не тільки основна сума боргу, а й суми, на які збільшився борг за попередні періоди внаслідок інфляційних процесів, та зазначає наступне.
Інфляційні нарахування це збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобов`язання з причини девальвації грошової одиниці України протягом місяця і визначається державою як середньомісячний індекс, який розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; сума, що внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.
Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
В період прострочки виконання боржником його грошового зобов`язання може мати місце як збільшення суми основного боргу (інфляція), так і зменшення суми основного боргу (дефляція) і для застосування до боржника судом цього виду виключної відповідальності, встановленої законом в зв`язку з неналежним виконанням грошового зобов`язання, необхідні умови існування у боржника простроченого грошового зобов`язання протягом місяця. Визначена сума боргу повинна не змінюватись протягом місяця. Якщо відповідачем здійснювались часткові оплати боргу, то застосовується відповідальність у вигляді інфляційних тільки до тієї суми боргу, що не була сплачена та існувала певний час протягом місяця.
Нарахування інфляційних витрат на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання .
У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Таким чином, базою для нарахування інфляційних є сума основного боргу, не обтяжена будь-якими додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж.
Щодо стягнення пені. 
Відповідно до п.7.2 Договору, у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно п.5.1 та/або строків оплати за п.8.4 цього Договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.
Позивач згідно наданого до суду розрахунку нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за зобов`язаннями квітня - грудня 2022 року у розмірі 348800,24 грн за період з 16.06.2022 по 15.08.2023 (включно), позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими.
Відповідачем у порядку ч.3 ст.551 ЦК України та ст.233 ГК України зазначено наступне:
Відповідач - Комунальне некомерційне підприємство «Миколаївський регіональний фтизіопульмонологічний медичний центр» Миколаївської обласної ради (далі - КНП МРОПМЦ МОР) створено як заклад охорони здоров`я - комунальне унітарне некомерційне підприємство, що надає спеціалізовану медичну допомогу і є неприбутковим підприємством згідно Статуту. На даний час у складі КНП МРОПМЦ МОР знаходяться 3 колишні самостійні лікарні: «Миколаївський обласний протитуберкульозний диспансер», «Центр Інтегрованих послуг», «Інфекційна лікарня». Відповідно до видів діяльності за КВЕД: 86.10 «Діяльність лікарняних закладів»; 86.90 «Інша діяльність у сфері охорони здоров`я». Тобто, додані раніше Кошториси на 2022 та 2025 рік передбачають витрати на утримання 3 лікарень одночасно і тільки комунальні платежі. З урахуванням зростання цін на енергоносії, в наявності зменшення використання цих послуг та товарів. Утримання закладу охорони здоров`я відповідача здійснюється лише за кошти Державного бюджету або обласного бюджету Миколаївської області. Останні лише на програми затверджені Миколаївською обласною радою. За останні 3 роки на користь відповідача не передбачалось видатків на поточні потреби з обласного бюджету. На сесіях Миколаївської обласної ради розглядались інші питання. Відповідач до таких умов ставиться з порозумінням, оскільки в період воєнного стану в Державі інші пріоритети, в підтвердження чого відповідачем надано копії звітів форми №2д та №2м за 2024 рік та за перше півріччя 2025 року. Інше джерело фінансування - кошти, на які може розраховувати відповідач - це бюджетні кошти від НСЗУ. Але кошти з цього джерела можливо використовувати лише на цілі визначені у п.4 “Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті на реалізацію програми державних гарантій медичного обслуговування населення, затвердженим Постановою КМУ від 24.12.2019 №1086” відповідно до ч.7 ст.20 Бюджетного Кодексу України, тобто: - оплату медичних послуг (включаючи медичні вироби) та лікарських засобів, оплату надання яких у повному обсязі пацієнтам держава гарантує за рахунок бюджетних коштів згідно з тарифом, а саме: медичних послуг, пов`язаних з наданням екстреної медичної допомоги; медичних послуг, пов`язаних з наданням первинної медичної допомоги; медичних послуг, пов`язаних з наданням спеціалізованої, паліативної медичної допомоги, медичних послуг, пов`язаних з медичною реабілітацією, медичних послуг, пов`язаних з медичною допомогою дітям до 16 років, медичних послуг, пов`язаних з медичною допомогою у зв`язку з вагітністю та пологами; відшкодування вартості лікарських засобів та/або медичних виробів для лікування (діагностики, профілактики) окремих захворювань (реімбурсація). В підтвердження чого відповідач надав фінансову звітність відповідача за 2024 рік та перше півріччя 2025 року. Також для більш об`єктивної інформації відповідач надав витяги з бухгалтерського обліку відповідача (доходна та витратна частини) за липень місяць 2025 року для прикладу: Доходна частина у липні 2025 року склала 7562435, 51 грн (Додатки 1-4). Витратна частина за липень 2025 року склала 6785666,85 грн (Додатки 5-17) без урахування виплати заробітної плати за другу половину місяця, яка складає 3249085,87 грн (Додатки 18, 19). Тобто різниця між доходною та розхідною частиною кожного місяця складає приблизно 2,5 млн.грн з ознакою мінус. Таким чином, подібна ситуація по всіх місяцях протягом року, обумовлюється особливостями фінансування від НСЗУ. Тому поточний фінансовий стан відповідача перебуває не в прифіциті. Додаткові непередбачувані фінансові витрати призведуть до негативних наслідків для відповідача. Якщо враховувати, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер, то цивільно-правова відповідальність має бути спрямована не на покарання відповідача, а на відновлення майнової сфери позивача - погашення збитків. Відповідач наголошує, що отримання позивачем коштів в сумі 1173936,63 грн лише за 1 місяць, тоді, як загальна отримана сума за останні 11 місяців складає 437806,29 грн шкоди майновим інтересам позивача не нанесла, а навпаки позивач отримав кошти, які б за звичайних умов складали б суму в 30 разів меншу. Тобто обсяг відповідальності відповідача за несвоєчасне виконання обов`язку щодо несвоєчасного розрахунку має бути розумним з огляду на його пропорційність наслідкам правопорушення, дотриманий розумний баланс між інтересами позивача та відповідача. Майновий тягар виплат штрафних санкцій за заявленим розміром позивача може унеможливити виконання відповідачем певних зобов`язань, в тому числі і статутних. Зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам, штат яких скорочений до мінімума, щоб мати можливість проводити лікування хворих, тобто тягар штрафних санкцій може бути невиправдано несправедливим для відповідача та обтяжливим. Враховуючи майновий стан відповідача, його обмеженість у діях в сфері господарювання, те що КНП МРОПМЦ МОР є комунальним унітарним некомерційним підприємством, яке жодного разу, окрім даного спірного випадку, не порушувало своїх договірних зобов`язань, вважає обґрунтованим та справедливим керуючись статтею 233 Господарського кодексу України зменшити розмір штрафних санкцій (3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України) на 90%.
Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Статтею 233 ГК України встановлено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинен бути взятий до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може, з урахуванням інтересів боржника, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Правовий аналіз вказаних норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, яким приймається рішення.
Таким чином, законом надано право суду зменшити неустойку, яка є надмірною порівняно з наслідками порушення грошового зобов`язання, що спрямовано на встановлення балансу між мірою відповідальності і дійсного (а не можливого) збитку, що завданий правопорушенням, а також проти зловживання правом.
Так, місцевий господарський суд здійснивши оцінку ступеня вини відповідача в простроченні виконання зобов`язання за спірним договором, взявши до уваги невідповідність розміру неустойки наслідкам порушення, прийнявши до уваги, що жодних доказів понесення позивачем збитків внаслідок несвоєчасної оплати отриманих відповідачем послуг суду не надано та взявши до уваги соціальну значимість відповідача у військовий час, дійшов вірного висновку, що стягнення усієї нарахованої позивачем суми неустойки, вочевидь не відповідає критерію співмірності.
Беручи до уваги предмет спору у даній справі, правовідносини, що склались між сторонами, а також виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності, розумності; проаналізувавши всі фактичні обставини справи з урахуванням запровадженого воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», з метою забезпечення балансу інтересів сторін, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про зменшення розміру заявленої до стягнення пені на 70% до 104640,07 грн.
Отже, стягнення з відповідача такої суми пені компенсує негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем строків сплати боргу, стягнення ж з відповідача пені у повному обсязі не є співмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання. Так, чинним законодавством не врегульований граничний розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно із приписами ст.86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Щодо ж доводів скаржника про те, що зменшення судами належної до стягнення із Відповідача пені на 70 % фактично є звільненням останнього від відповідальності на несвоєчасне виконання зобов`язань, то колегія суддів з ними не погоджується і звертаючись до правового висновку об`єднаної палати Касаційного господарського суду, який викладено у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 зазначає, що і чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір; і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер.
Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частин першої, другої статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції не може взяти до уваги посилання позивача в апеляційній скарзі на неправильне застосування судом першої інстанцій норми, закріпленої у статті 233 Господарського кодексу України, оскільки суд з`ясував обставини, передбачені зазначеною нормою, з урахуванням наявних у справі доказів.
Колегія суддів відзначає що для позивача не матиме негативних наслідків позбавлення його можливості стягнення пені на 70%, наявність збитків та погіршення фінансового становища позивача, ним не доведено, а тому заперечення скаржника проти зменшення розміру пені колегією суддів відхиляється. 
Висновки апеляційного господарського суду:
Доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» не спростовують висновків, викладених в рішенні Господарського суду Миколаївської області від 26.09.2025 у справі № 915/847/25.
Будь-яких інших доводів, що могли б бути підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення в порядку статей 277 - 279 ГПК України, скаржником не наведено.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 26.09.2025 по справі № 915/847/25 без задоволення, а оскаржуваного рішення – без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284, 339-343 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд –
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Миколаївської області від 26.09.2025 у справі № 915/847/25 – залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг».
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено 25.03.2026.

Головуючий суддя І.Г. Філінюк 

Суддя О.Ю. Аленін 

Суддя Н.М. Принцевська