номер провадження справи 22/17/26

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2026 Справа № 908/314/26
м. Запоріжжя Запорізької області 
Господарський суд Запорізької області у складі судді Ярешко О.В., 
Розглянувши без виклику учасників справи матеріали справи № 908/314/26
За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “ПРОФІБУД-18” (вул. Феросплавна, буд. 38, кімн. 31, м. Запоріжжя, 69035), має зареєстрований електронний кабінет
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “ДІА ГЛОБАЛ” (вул. Вокзальна, буд. 15, кв. 4, с. Станційне(з), Новобузький район, Миколаївська область, 55611), відсутній зареєстрований електронний кабінет
про стягнення 234’ 960,00 грн.
ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та заяви позивача
10.02.2026 до Господарського суду Запорізької області через систему “Електронний суд” надійшла позовна заява (вих. № б/н від 09.02.2026) Товариства з обмеженою відповідальністю “ПРОФІБУД-18” до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “ДІА ГЛОБАЛ” про стягнення 156’ 640,00 грн. суми попередньої оплати та 78’ 320,00 грн. штрафу. 
Позов обґрунтовано порушенням відповідачем зобов`язання з поставки товару за договором № 02.10.2025 від 14.10.2025 поставки обладнання (вертикального підйомно-транспортувального), місцем поставки якого є місто Запоріжжя.

Позов обґрунтовано не поставкою відповідачем у повному обсязі оплаченого позивачем товару за договором про закупівлю № 80 від 03.06.2024. 
Разом із позовною заявою надійшла заява від 12.12.2025 про розподіл судових витрат, згідно якої позивач просив вирішити питання про стягнення понесених позивачем судових витрат після ухвалення судового рішення по суті позовних вимог.
Інші заяви по суті справи до суду не надходили.
2. Позиція (аргументи) відповідача. Заяви відповідача 
Відповідач відзив на позов не надав. 
Інші заяви по суті справи до суду не надходили.
3. Процесуальні питання, вирішені судом
Відповідно до протоколу розподілу судової справи між суддями від 10.02.2026 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/314/26 та визначено до розгляду судді Ярешко О.В.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 16.02.2026 суддею Ярешко О.В. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/314/26 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами. Ухвалено розгляд справи по суті розпочати через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі. 
Ухвала була доставлена до зареєстрованого електронного кабінету позивача 17.02.2026. 
Відповідач обов`язок, встановлений ст. 6 ГПК України щодо реєстрації електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, не виконав.
Враховуючи наведене, суд надіслав відповідачу рекомендованим листом копію ухвали від 16.02.2026 про відкриття провадження у справі на адресу його місцезнаходження: вул. Вокзальна, буд. 15, кв. 4, с. Станційне(з), Новобузький район, Миколаївська область, 55611.
Вказана ухвала була повернута поштовим відділенням зв`язку до суду без вручення у зв`язку з відсутністю адресата.
Іншої адреси свого місцезнаходження відповідач не повідомив.
16.02.2026 на сайті Судової влади в мережі Інтернет було розміщено оголошення для відповідача щодо судового розгляду цієї справи.
Телефонограма щодо судового розгляду справи відповідачу передана не була, про що складено акт від 18.02.2026.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 15.05.2018 у справі № 904/6063/17, отримання поштової кореспонденції залежить від волевиявлення юридичної особи і на неї, як на суб`єкта господарської діяльності покладається обов`язок належної організації отримання поштової кореспонденції пов`язаної із здійснюваною господарською діяльністю. Сам лише факт неотримання скаржником кореспонденції, якою суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу (аналогічна позиція викладена в постановах КГС ВС від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17, від 24.07.2018 у справі № 906/587/17).
Як звернув увагу Верховний Суд у постанові від 19.02.2020 у справі № 910/16409/15: «свідоме неотримання судової кореспонденції, яка направлялася за офіційною юридичною адресою, є порушенням норм процесуального права та може бути розцінено судом як дії, спрямовані на затягування розгляду справи та свідчити про зловживання процесуальними правами учасника справи, які направлені на перешкоджання здійснення своєчасного розгляду справи. З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що, сторона була обізнана про розгляд справи в суді, повідомлялася про дату, час та місце судових засідань за вказаною адресою, однак не скористався правом участі у судових засіданнях, тому відсутні підстави вважати, що судом під час розгляду справи було порушено норми процесуального права щодо повідомлення останнього про час та місце судового розгляду».
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що неотримання листа з ухвалою суду є наслідком свідомого діяння (бездіяльності) відповідача щодо його належного отримання, тобто є власною волею Товариства.
Згідно ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є: 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
День невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвал суду (зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07.06.2022 у справі № 910/4430/21).
Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. 
Судом було дотримано права відповідача у частині належного повідомлення про судовий розгляд справи. Відповідач наданим йому процесуальним законом правом щодо подання відзиву на позовну заяву не скористався.
Суд визнав можливим розглянути справу на підставі ч. 9 ст. 165 ГПК України, за наявними матеріалами справи. 
Оскільки розгляд справи здійснювався без виклику представників сторін, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України не проводилося.
Згідно ч. 1 ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі, крім випадку, передбаченого частиною другою цієї статті.
Відповідно ч. 2 ст. 252 ГПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.
Таким чином, розгляд справи по суті в цій справі розпочався з 19.03.2026.
Рішення по суті ухвалено судом 17.03.2026, судом складено та підписано вступну та резолютивну частини рішення. 
4. Обставини справи, встановлені судом, та докази, що їх підтверджують 
14.10.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю “ПРОФІБУД-18” (покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю “ДІА ГЛОБАЛ”  (постачальник, відповідач) був укладений договір поставки обладнання (вертикального підйомно-транспортувального) № 02.10.2025, за умовами якого постачальник зобов`язався поставити підйомники для МГН похилий електричний “UPL-01 250 1200*900/1400, згідно ДК 021:2015 код 42410000-3 “Підіймально-транспортувальне обладнання” (424163000-8 “Підіймачі” (далі – обладнання) у відповідності до специфікації, яка є невід`ємною частиною договору (додаток 1), а покупець зобов`язався оплатити та прийняти вказане обладнання (пункт 1.1 договору).
Постачальника, відповідно п. 1.2 договору, зобов`язався поставити обладнання у строк, що не перевищує 40 календарних днів з моменту надходження авансового платежу згідно п. 3.2.
Пунктом 3.1 договору визначено загальну сума договору, що є сталою і становить 195800,00 грн. без ПДВ та визначається згідно доданої до договору специфікації або рахунку-фактури та накладної. 
Пунктом 3.2 договору передбачено, що розрахунки за обладнання здійснюються шляхом перерахування покупцем передоплати на розрахунковий рахунок постачальника у розмірі 80% від суми вартості обладнання за специфікацією, а саме: 156640,00 грн. Наступні 20% від вартості обладнання, а саме: 39160,00 грн. сплачуються покупцем після готовності обладнання до поставки покупцю.
Постачальник зобов`язаний: забезпечити поставку обладнання за адресою: м. Запоріжжя (пп. 4.3.1 п. 4.3); у випадку не поставлення постачальником обладнання покупцю у строки, передбачені цим договором, постачальник зобов`язується протягом 5-ти календарних днів повернути покупцю оплачену покупцем передоплату у повному обсязі (пп. 4.3.2 п. 4.3).
Пунктом 5.3 договору передбачено, що у випадку не поставлення постачальником обладнання покупцю у строки, передбачені цим договором, постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 40% від вартості обладнання за цим договором.
Договір, згідно п. 8.1, діє до 31.12.2026, а в частині виконання своїх зобов`язань, до повного їх виконання сторонами.
До договору сторонами підписано додаток 1 «Специфікація», в якій ціна за одиницю обладнання без ПДВ становить 195600,00 грн.
14.10.2025 відповідачем було виставлено позивачу рахунок-фактуру № УЛ-000032 на суму 195800,00 грн. 
Отже, враховуючи положення пунктів 3.1, 3.2 договору, загальна сума договору та вартість обладнання становлять 195800,00 грн. 
Платіжною інструкцією № 159 від 14.10.2025 позивачем було перераховано відповідачу, з призначенням платежу: «часткова оплата за підйомники згідно рахунку № УЛ-000032 від 14.10.2025, без ПДВ», суму у розмірі 97900,00 грн. 
Платіжною інструкцією № 167 від 13.11.2025 позивачем було перераховано відповідачу, з призначенням платежу: «часткова оплата за підйомники згідно рахунку № УЛ-000032 від 14.10.2025, без ПДВ», суму у розмірі 58740,00 грн. 
А отже, позивач виконав умови договору, перерахувавши відповідачу загальну суму 156640,00 грн. передоплати, що становить 80% від суми вартості обладнання за специфікацією.
А відтак, відповідач був зобов`язаний поставити позивачу обладнання у строк до 23.12.2025 включно (40-й календарний день з моменту отримання передплати 13.11.2025).
Як зазначено у позовній заяві, відповідач у порушення пункту 1.2 договору № 02.10.2025 не здійснив поставку обладнання і на теперішній час, що стало підставою для звернення з цим позовом до господарського суду.
5. Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення 
З матеріалів та обставин справи встановлено, що підставою виникнення правовідносин між сторонами є договір від 14.10.2025 № 02.10.2025 про порставку обладнання. 
Отже, до спірних правовідносин застосовуються положення законодавства про поставку та купівлю-продаж.
Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
Згідно ч. 1 ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
За умовами ст. 663 ЦК України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Відповідно ст. 664 ЦК України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.
Згідно ст.ст. 13, 14, 526 ЦК України, цивільні права і обов`язки здійснюються та виконуються у межах, наданих договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, не допускається зловживання правами. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до пункту 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Отже, зобов`язання за договором повинні бути виконані, незважаючи на інші обставини.
Як встановлено судом, договір, укладений між сторонами, виконувався позивачем, яким було перераховану відповідачу суму передплати, визначену договором - 156640,00 грн. 
Обставину отримання вказаних грошових коштів відповідачем не заперечено та не спростовано.
Разом з тим, відповідачем обладнання за договором поставлено не було, матеріали справи не містять доказів щодо внесення сторонами змін у договір № 02.10.2025 щодо строку поставки обладнання. Будь-яке листування з боку відповідача щодо неможливості поставки обладнання сторонами суду не надано.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). 
Відповідно до приписів статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
Згідно статті 13 Цивільного кодексу України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. 
Згідно ч. 1 ст. 670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми. 
За приписами ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. 
Тобто, виходячи з аналізу положень статті 693 ЦК України умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Тобто, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.
При цьому, оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 року у справі № 918/631/19, у постановах Верховного Суду від 19.03.2024 у справі № 910/3016/23, від 09.12.2025 у справі № 910/14570/24.
Аванс (попередня оплата) – це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема за товар, який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 у справі № 918/631/19).
Отже, не має значення причини порушення таких строків. Сума попередньої оплати (авансу), який покупець має намір стягнути у судовому порядку у зв`язку з простроченням поставки товару є грошовим зобов`язанням продавця.
Оплата за товар є попередньою, якщо відповідно до договору вона має бути здійснена до моменту виконання продавцем свого обов`язку з передачі товару саме у власність, тобто до моменту переходу права власності на товар від продавця до покупця. Це випливає з визначення договору купівлі-продажу, наведеного у ч. 1 ст. 655 ЦК, яка встановлює обов`язок продавця передати товар саме у власність покупця.
Враховуючи обставини справи, суд дійшов висновку, що зобов`язання ТОВ “ДІА ГЛОБАЛ” з поставки обладнання згідно умов договору № 02.10.25 від 14.10.2025 через звернення позивача до суду з позовом змінилося на повернення попередньої оплати.
З огляду на викладене позивач законно скористався своїм правом вимагати повернення передоплати за непоставлене відповідачем обладнання, оскільки таке право у позивача існує паралельно з правом вимагати поставки оплаченого обладнання, при цьому, такі права покупця є альтернативними, тобто взаємовиключними.
За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 22.09.2020 у справі № 918/631/19, у постачальника (продавця) виникає зобов`язання повернути покупцю суму передоплати (сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України та частини першої статті 530 ЦК України з наступного дня після спливу строку поставки. Водночас, Велика Палата Верховного Суду, не погоджуючись з доводами учасника справи про те, що прострочення зобов`язання з повернення суми попередньої оплати пов`язано також із датою закінчення строку дії контракту, вказала, що відсутні підстави ототожнювати цю дату із строком (терміном) виконання постачальником (продавцем) обов`язку повернути суму попередньої оплати.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, у справах "Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії" від 23.10.1991, "Федоренко проти України" від 01.06.2006 зазначив, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.
У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування щодо ефективного здійснення свого "права власності".
Статтю 1 Першого протоколу Конвенції можна застосовувати для захисту "правомірних (законних) очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності.
Отже, відсутність дій відповідача щодо поставки обладнання, надає позивачу право на «законне очікування», що йому будуть повернуті кошти попередньої оплати. Не повернення відповідачем цих коштів прирівнюється до порушення права на мирне володіння майном (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Брумареску проти Румунії", "Пономарьов проти України", "Агрокомплекс проти України").
Згідно приписів ст.ст. 74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 
Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Матеріали справи не містять доказів передання відповідачем позивачу обладнання, визначеного договором.
Відповідач проти позову не заперечив, доказів виконання зобов`язання щодо передачі позивачу обладнання або повернення суми 156640,00 грн. не надав.
Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 156640,00 грн. суми попередньої оплати визнається судом обґрунтованою та доведеною.
Позивач із посиланням на пункт 5.3 договору просив стягнути з відповідача штраф у сумі 78320,00 грн. (40% від вартості обладнання – 195800,00 грн.).
Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. 
Пунктом 5.3 договору сторони передбачили, що у випадку не поставлення постачальником обладнання покупцю у строки, передбачені цим договором, постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 40% від вартості обладнання за цим договором.
Розрахунок штрафу, складений позивачем, судом перевірений та визнається арифметично правильним. 
Таким чином, з відповідача на користь позивача стягується штраф у сумі 78320,00 грн. 
Враховуючи наведене, позов у цілому задовольняється судом повністю. 
6. Судові витрати
Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Таким чином, судовий збір у сумі 2819,52 грн. стягується з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “ДІА ГЛОБАЛ” (вул. Вокзальна, буд. 15, кв. 4, с. Станційне(з), Новобузький район, Миколаївська область, 55611, код ЄДРПОУ 44385540) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ПРОФІБУД-18” (вул. Феросплавна, буд. 38, кімн. 31, м. Запоріжжя, 69035, код ЄДРПОУ 44333012) 156640 (сто п`ятдесят шість тисяч шістсот сорок) грн. 00 коп. попередньої оплати, 78320 (сімдесят вісім тисяч триста двадцять) грн. 00 коп. штрафу, 2819 (дві тисячі вісімсот дев`ятнадцять) грн. 52 коп. судового збору.

Відповідно ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено та підписано – 20 квітня 2026.
Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя О.В. Ярешко