Провадження № 2/742/351/26 
Єдиний унікальний № 742/6276/24 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2026 року м. Прилуки 

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Давидчука Д.П., за участю секретаря судового засідання Сумцової Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Прилуки справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
І. Правовідносини сторін.
Представник АТ«ПУМБ» (далі - Позивач), через систему «Електронний суд», звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості за кредитними договорами.
Позовну заяву мотивує тим, що між АТ«ПУМБ» та ОСОБА_1 укладено кредитні договори: 30.09.2014 №26251019364580, за яким Позичальнику видано кредитну карту з лімітом овердрафту у сумі 5000,00 грн., пізніше ліміт було підвищено до 33000,00грн., 13.08.2019 №1001379253301, за яким Позичальнику надано кредит у сумі 11971,00 грн..
Відповідач не виконував свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 09.09.2024 склала:
1) по кредитному договору від 30.09.2014 № 26251019364580 - 47958.8 (сорок сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят вісім гривень 80 копійок) грн., з яких: 32956.77 грн. - заборгованість за кредитом; 15002.03 грн. - заборгованість за процентами; 0 грн. - заборгованість за комісією;
2) по кредитному договору від 13.08.2019 № 1001379253301- 18911.62 (вісімнадцять тисяч дев`ятсот одинадцять гривня 62 копійки) грн., з яких: 10216.99 грн. - заборгованість за кредитом; 4.31 грн. - заборгованість за процентами; 8690.32 грн. - заборгованість за комісією.
Тобто загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам станом на 09.09.2024 склала 66870.42 грн..
Зазначену суму заборгованості позивач просить стягнути на свою користь з відповідача разом із судовими витрати, які становлять 2422,40 грн.
ІІ. Процесуальні дії у справі.
Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14 січня 2025 року позов акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість у сумі 66870,42грн. та витрати зі сплати судового збору у сумі 2422,40 грн..
28.07.2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування заочного рішення від 14.01.2025 у справі № 742/6276/24 у цивільній справі за позовною заявою АТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 вересня 2025 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14.01.2025 у справі № 742/6276/24 за позовною заявою АТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14.01.2025 у справі № 742/6276/24 у цивільній справі за позовною заявою АТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано. Розгляд справи призначено проводити в порядку загального позовного провадження.
Згідно ч.1 ст. 244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення.
Також суд керувався листом Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду від 29.01.2025 №231/0/208-25, згідно з п. 5 якого у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд ухвалює судове рішення (скорочене або/та повне), підписує його, але не проголошує. За таких умов відмінність між датою судового засідання, про час та місце якого учасники справи були належним чином повідомлені, та датою складання повного судового рішення не свідчить про порушення порядку повідомлення учасників про час та місце проведення судового засідання та не є підставою для скасування судового рішення. 
ІІІ. Позиції учасників судового провадження.
Представник Позивача у судове засідання не з`явилася. У позовній заяві просить розглядати справу без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Згідно заяви відповідача від 28.07.2025 року про оскарження заочного рішення, відповідач надав пояснення, згідно з якими він із 30.07.2024 перебуває на військовій службі у лавах Збройних Сил України, що перешкодило йому взяти участь у розгляді справи, а також навів заперечення проти позовних вимог, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, зокрема: заявив про сплив загального строку позовної давності, оскільки останній платіж за кредитом був здійснений 04.01.2021, та вказав на безпідставність нарахування банком договірних процентів і комісій поза межами визначеного договорами строку кредитування, посилаючись при цьому на сталу правову позицію Великої Палати Верховного Суду щодо припинення права кредитодавця на нарахування передбачених договором платежів після закінчення строку кредиту.
19.01.2026 року представник відповідача у поданих письмових поясненнях проти позову заперечував у повному обсязі, посилаючись на неукладеність кредитного договору в частині нарахування відсотків та неустойки через відсутність підпису позичальника під "Умовами та правилами", просив застосувати наслідки спливу позовної давності щодо вимог за договорами від 2014 та 2019 років, а також вказав на незаконність нарахування будь-яких платежів понад тіло кредиту з огляду на свій статус військовослужбовця (п. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"), недоведеність факту видачі коштів первинними бухгалтерськими документами та безпідставність стягнення щомісячних комісій.
Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися.
За відсутності всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Відтак, 01.04.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення за наявними у справі матеріалами. 
ІV. Фактичні обставини встановлені судом.
Судом встановлено, що 30.09.2014 року ОСОБА_1 подав пропозицію укласти договір карткового рахунку та договір страхування (оферту) №26251019364580, згідно з якою запропонував АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» та ПрАТ «УАСК «АСКА- ЖИТТЯ», від імені якого на підставі агентського договору діє банк, укласти договір карткового рахунку, в рамках якого: відкрити картковий рахунок на його ім`я; укласти з ним договір про надання споживчого кредиту з метою рефінансування її заборгованості шляхом її погашення кредиту в повному обсязі за рахунок коштів кредиту, сплати комісійної винагороди банку за переказ коштів, оплати ціни договору страхування; укласти договір страхування (а.с. 12-13). 
Позичальник ОСОБА_1 своїм підписом на пропозиції укласти договір (оферти) підтвердив, що дана пропозиція являє собою його оферту банку про укладення між ним та страховиком договору страхування, а також між ним та банком - договору про надання споживчого кредиту. Крім того, позичальник ОСОБА_1 засвідчив, що він був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування, після прийняття банком цієї пропозиції вона є невід`ємною частиною умов, положення яких разом складають повний текст кредитного договору, які викладені в повній та зрозумілій для нього формі.
Згідно довідки про збільшення кредитного ліміту по договору від 30.09.2014 року встановлено, що позичальнику 30.09.2014 року було встановлено кредитний ліміт у розмірі 5000,00грн., який в подальшому було збільшено, зокрема 14.08.2019 на суму 33000,00грн.(а.с.26).
З виписок по особовим рахункам ОСОБА_1 вбачається, що останній користувався кредитними коштами та добровільно сплачував заборгованість за кредитним договорами (а.с.42-57).
Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором №26251019364580 від 30.09.2014 р. перед АТ «ПУМБ» станом на 09.09.2024 року складає 47958,8 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 32956,77 грн., заборгованість за відсотками в розмірі 15002,03 грн. (а.с.28зв-33). 
Згідно з випискою з Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, 19.07.2016 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «Перший Український міжнародний банк»(а.с.а.с.21зв-23)
Згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб осіб-підприємців та громадських формувань відповідно до ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» на запит від 06.10.2023 року за № 37273864806 відповідно до наступних критеріїв пошуку Код ЄДРПОУ 14282829 надана виписка на Публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк», ПАТ «ПУМБ», в діяльності: Інші види грошового посередництва (а.с. 58зв-63).
13.08.2019 АТ«ПУМБ» та ОСОБА_1 підписали заяву №1001379253301, на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорт споживчого кредиту. Строк кредитування 36 місяців. Тип кредитування – кредит. Сума 11971,00 грн. Заява на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування та паспорт споживчого кредиту підписані Відповідачем власноручним підписом. Таким чином, Позичальник підтвердив, що ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту (а.с. 9).
Грошові кошти в розмірі 11971,00 грн. були перераховані 13.08.2019 року із рахунку АТ«ПУМБ» на рахунок ОСОБА_1 що підтверджується платіжною інструкцією від 13.08.2019 року(а.с.26).
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором від 13.08.2019 р. перед АТ «ПУМБ» станом на 09.09.2024 року складає 18911,62 грн., з яких: заборгованість за сумою кредиту у розмірі 10216,99грн., заборгованість за відсотками в розмірі 4,31 грн., заборгованість по комісії 8690,32грн (а.с.27зв-28). 
З виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що останній 31.08.2019 року отримав кредит в сумі 11971,00 грн., користувався ним та добровільно сплачував заборгованість за кредитним договором. (а.с.34зв-35).
Письмова вимога (повідомлення) про необхідність сплати заборгованості перед ПАТ «ПУМБ» позивачу ОСОБА_1 направлялась за вих. №КНО-44.2.2/555 від 09.09.2024 року (а.с. 23зв-24).
Загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам складає 66870,42 гривень. 
V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду ,щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.
Згідно з ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону і одностороння відмова від зобов`язання чи зміна його умов не допускається. Ст. 1054 ЦК України передбачає обов`язок позичальника за кредитним договором повернути кредит та сплатити проценти.
Положеннями ст. 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Частиною 1статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Стаття 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк.
Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України).
Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до змісту статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно із частиною другою статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно частин першої другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України.
Обов`язок із доказування слід розуміти, як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування, і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 року у справі № 904/1017/20).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини, з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58. постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 року у справі №904/2104/19, провадження №12-57гс21).
VІ. Висновки суду.
Між АТ«ПУМБ» та ОСОБА_1 укладено кредитні договори: 30.09.2014 №26251019364580, за яким Позичальнику встановлено початковий кредитний ліміт у сумі 5000,00 грн., 13.08.2019 №10013792553301, за яким Позичальнику кредит у сумі 11971,00 грн..
На підставі вищенаведених правових норм, беручи до уваги те, що вказані кредитні договори підписані відповідачем, наявність підпису відповідача підтверджує волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх, є доведеним факт укладення між сторонами кредитних договорів, а також, що позичальник всі умови договорів цілком зрозумів та своїм підписом письмово підтвердив та закріпив те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні даного договору, вільні у виборі контрагента та умов договору.
Відтак, між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 виникли договірні зобов`язання.
У матеріалах справи наявні розрахунки заборгованості відповідача перед позивачем за кредитними договорами, згідно з якими загальний розмір заборгованості становить 66870,42грн..
Суд відхиляє доводи відповідача щодо неправомірності нарахування відсотків, оскільки підписавши анкету-заяву, відповідач підтвердив свою згоду на отримання кредиту на умовах платності. Згідно з наданим розрахунком, сума нарахованих відсотків відповідає ставці, зазначеній у підписаній заяві. Крім того, суд враховує, що протягом періоду користування коштами відповідачем здійснювалися платежі на погашення відсотків(згідно з випискою по рахунку), що свідчить про визнання ним умов договору та погодження з порядком нарахування плати за користування кредитом. На підставі ст.629,1048,1054 ЦК України вимоги про стягнення відсотків є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Згідно зі ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Також суд вважає слушними посилання позивача на відсутність з його боку факту пропуску позовної давності, оскільки відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257,258,362,559,681,728,786,1293цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Згідно з п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) встановлений з 12.03.2020 та скасований з 30.06.2023 згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. №651. Воєнний стан на території України введено з 24.02.2022 та він діє дотепер.
Таким чином, позивачем не пропущено строк позовної давності для звернення до суду.
Щодо стягнення комісії за Договором від 13.08.2019 №1001379253301 суд зазначає наступне.
Згідно Договору від 13.08.2019 року щомісячна комісія за обслуговування кредиту становить 4,99%.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Разом з тим, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 зроблений правовий висновок, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
У постанові від 06.11.2023 року у справі № 204/224/21 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Таким чином умови договору від 13.08.2019 про сплату комісії є нікчемними, а відтак стягнення у розмірі 8690,32 грн. заборгованості за комісією є неправомірним.
Щодо врахування відповідачу статусу військовослужбовця
Відповідно положень п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» (в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин) військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Відповідно до визначення, наданого у ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій (абз. 15 ст. 1).
Відповідно до абз. 5 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування,Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Отже, особливий період в Україні розпочався 17.03.2014 року і триває дотепер.
Згідно з Довідкою військової частини НОМЕР_1 від 31.10.2024 за №177, про те, що солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 30.07.2024 по теперішній час.
На момент укладення кредитного договору від 30.09.2014 року та кредитного договору від 13.08.2019 року відповідач ще не був військовослужбовцем, а отже на нього не поширюються вказані гарантії. Згідно з розрахунками заборгованості, наданими позивачем (а.с. 27-33) та випискою по рахунку Відповідача (а.с. 33 зв – 57) нарахування відсотків здійснене до вступу Відповідача на військову службу. 
Встановивши дані обставини, враховуючи, що відповідач взятих на себе за договорами обов`язків не виконав, має заборгованість за кредитними договорами, вирішуючи справу в межах заявлених позивачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що Позивач довів існування між ним та Відповідачем кредитних зобов`язань, невиконання цих зобов`язань Відповідачем та частково розмір заборгованості, що утворилася внаслідок невиконання Відповідачем зобов`язань за договором. Відтак, позовні вимоги АТ «ПУМБ» до відповідача про стягнення заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково.
VІІ. Розподіл судових витрат.
Позивачем при поданні позовної заяви до суду сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн. (а.с. 1).
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з пунктом 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.
Застосування п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» має відбуватися при зверненні осіб, які в ньому зазначені, до суду у зв`язку з порушенням будь-яких їхніх прав, а не тільки тих, які безпосередньо пов`язані з відповідним їхнім статусом (учасник бойових дій, постраждалий учасник Революції Гідності, Герой України), незалежно від характеру, предмета й підстав їхніх позовів. При цьому відповідне звільнення від сплати судового збору має відбуватися на всіх стадіях судового процесу.
Судом встановлено, що відповідач, як військовослужбовець, відповідно до закону звільнений від сплати судового збору.
На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 509, 526, 530, 612, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, статтями 77-82, 141, 259, 263-265, 268, 280, 284 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» заборгованість за кредитними договорами від 30.09.2014 №26251019364580 та від 13.08.2019 №1001379253301 у загальному розмірі 58180 (п`ятдесят вісім тисяч сто вісімдесят) гривень 10 копійок.
У решті вимог відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Позивач: Акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» (04070, м. Київ, вул. Андріївська, 4, код ЄДРПОУ 14282829)
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Повний текст складено 06.04.2026. 
Суддя         Дмитро ДАВИДЧУК