Справа № 441/885/24 Головуючий у 1 інстанції: Постригач О.Б. 
Провадження № 33/811/226/26 Доповідач: Партика І. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , прокурора Черневого В.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 з доповненнями на постанову Залізничного районного суд м. Львова від 19 січня 2026 року, щодо ОСОБА_1 , 
встановив:
цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-3 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у розмірі 665,60 грн.
Згідно матеріалів справи, прокуратури Черневий В. Ю. звернувся до суду із усним клопотанням про застосування до потерпілого ОСОБА_1 грошового стягнення у зв`язку із систематичним порушенням ним порядку судового засідання.
Клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 , будучи особою, яка протягом року піддавалася адміністративному стягненню за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-3 КУпАП, 19 січня 2026 року в період часу з 14 год. 08 хв. до 15 год. 23 хв., перебуваючи в залі судового засідання № 3 Залізничного районного суду м. Львова під час розгляду кримінального провадження № 12014140000000662 від 24 жовтня 2014 року про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, умисно, з мотивів явної неповаги до суду, що виразилась у непідкоренні розпорядженню головуючого, а саме перебивав головуючу суддю, перешкоджав вести судове засідання, після зауваження продовжував порушувати порядок у залі судового засідання, використовував ненормативну лексику та образи в сторону учасників та суду, а також не реагував на зауваження головуючої судді. Незважаючи на неодноразові попередження головуючою суддею, потерпілий ОСОБА_1 надалі продовжував вчиняти дії, які свідчать про явну зневагу до суду, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185-3 КУпАП.
Не погоджуючись з даною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.
В доводах своєї апеляційної скарги зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-3 КУпАП.
Наголошує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки в його діях не було неповаги до суду першої інстанції, а його поведінка спровокована прокурором ОСОБА_3 ,
Повідомляє, що він намагався реалізувати свої процесуальні права, як потерпілого у кримінальному провадженні (заявляючи клопотання, свої міркування та доводи, щодо обставин справи та досліджених доказів).
Наголошує, що він не вчиняв жодних дій, які б свідчили про зневагу до суду, не висловлювався нецензурною лексикою, не порушував прав учасників процесу, не допускав жодних висловлювань непристойного чи дискримінаційного характеру.
Звертає увагу, що його висловлювання зводилися до незгоди з позицією сторони обвинувачення та захисту, суду, а його емоційна поведінка, виникла лише із його бажанням домогтися справедливого рішення суду.
Зазначає, що заявлене прокурором клопотання є помстою йому, оскільки він неодноразово повідомляв ДБР про вчинені прокурором кримінальних правопорушень та заявляв йому відвід.
Наголошує, що в судовому засіданні Залізничного районного суду м. Львова головуючим не забезпечено йому право на захист, не виконано вимоги ст. 276-285 КУпАП.
24 лютого 2026 року на адресу Львівського апеляційного суду надійшли доповнення ОСОБА_1 , в якому він зазначає, що емоційний спалах чи нервова поведінка не може становити суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-3 КУпАП.
Зазначає, що він не заперечує своєї емоційної поведінки під час судового засідання, але заперечує що його діях був умисел.
Повідомляє, що розгляд кримінального провадження стосується трагічної загибелі його дитини під час ДТП, що викликало в нього сильний психологічний стрес, емоційне потрясіння.
Наголошує, що під час розгляду справи прокурор демонструє зверхнє ставлення, суд відмовляє у розгляді важливих на його думку клопотань, а обвинувачений не виявляє поваги до його горя.
Зазначає, що на його думку виникають сумніви у неупередженості суду, оскільки висловлювання та поведінка, яку розцінено як неповагу до суду були адресовані судді, яка винесла оскаржувану постанову.
Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності на підтримку доводів апеляційної скарги та доповнень, виступ прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги з доповненнями, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги з доповненнями, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.
Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади», у кожному випадку, коли буде встановлено, що особа вчинила умисні дії, які свідчать про неповагу до суду, необхідно вирішувати питання про притягнення винних до відповідальності за ст. 185-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Частиною 2 ст. 185-3 КУпАП, передбаченого відповідальність за повторну протягом року після накладення адміністративного стягнення неповагу до суду, що виразилась у злісному ухиленні від явки до суду свідка, потерпілого, позивача чи відповідача, у непідкоренні зазначених осіб та інших громадян розпорядженню головуючого, у порушенні порядку під час судового засідання, а так само у вчиненні будь-яких дій, що свідчать про явну зневагу до суду або встановлених у суді правил.
Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері судоустрою.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого коментованою статтею, полягає у вчиненні таких дій: злісному ухиленні від явки в суд свідка, потерпілого, позивача, відповідача або в непідкоренні зазначених осіб та інших громадян розпорядженню головуючого чи в порушенні порядку під час судового засідання, а так само вчинення будь-яких дій, які свідчать про явну зневагу до суду або встановлених у суді правил. Правопорушення передбачене даною статтею може вчинюватися шляхом різноманітних дій: у вербальній формі, шляхом жестикуляції, шляхом бездіяльності під час непідкорення вимогам головуючого у судовому засіданні, неявки до суду осіб, які визнані у встановленому законодавством порядку свідками, потерпілими, позивачами або відповідачами, експертами, перекладачами тощо.
Суб`єктом вказаного адміністративного правопорушення може бути будь-яка особа, яка бере участь у судовому засіданні, зокрема, учасник кримінального провадження (крім обвинуваченого).
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-3 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.
Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і навів у постанові, а саме:
- клопотанням прокурора (а.с. 1-4), з якого встановлено, що прокурор просив застосувати до потерпілого ОСОБА_1 стягнення у зв`язку із порушенням порядку в судовому засіданні 19 січня 2026 року Залізничного районного суду м. Львова;
- журналами судового засідання №5753757 та 5755242 від 19 січня 2026 року (а.с. 5-11) з яких вбачається, що суд робив зауваження потерпілому, оскільки його поведінка свідчила про неповагу до суду;
- звукозаписом судового засідання від 19 січня 206 року, який було досліджено судом апеляційної інстанції, на якому зафіксовано, як ОСОБА_1 , не реагуючи на неодноразові попередження головуючого, будучи попередженим про відповідальність за неповагу до суду, допускати висловлювання непристойного та дискримінаційного характеру на адресу учасників судового розгляду, перебивав інших учасників процесу.
Доводи апелянта про відсутність у його діях неповаги до суду першої інстанції з посиланням на реалізацію процесуальних прав потерпілого у кримінальному провадженні є безпідставними, як убачається зі звукозапису судового засідання, форма та спосіб висловлювання заявлених ним клопотань, міркувань і доводів виходили за межі коректної процесуальної поведінки, супроводжувалися перебиванням головуючого, ігноруванням зауважень та використанням некоректних висловлювань на адресу суду. Такі дії не можуть розцінюватися як належна реалізація процесуальних прав, а свідчать про прояв неповаги до суду, що суперечить твердженням апелянта та підтверджується об`єктивними даними звукозапису судового засідання від 19 січня 2026 року, який було досліджено судом апеляційної інстанції, та журналами судового засідання №5753757 та 5755242 від 19 січня 2026 року (а.с. 5-11).
Твердження ОСОБА_1 про те, що його висловлювання зводилися виключно до незгоди з позицією сторони обвинувачення та захисту, а емоційна поведінка була зумовлена лише прагненням домогтися справедливого рішення суду, та його емоційним станом викликаним смертю його доньки під час ДТП, не впливають на правову кваліфікацію його дій. Як убачається з матеріалів справи та звукозапису судового засідання, характер і форма висловлювань, а також спосіб їх подання порушували встановлений порядок судового розгляду та вимоги процесуальної дисципліни. Наявність суб`єктивного мотиву, зокрема незгоди з позицією інших учасників процесу чи емоційного ставлення до результату розгляду справи, не звільняє особу від обов`язку дотримуватися правил поведінки в суді та не усуває складу правопорушення, а відтак не впливає на кваліфікацію вчинених дій.
Аргументи апелянта, що заявлене прокурором клопотання є проявом помсти у зв`язку з тим, що він неодноразово звертався до ДБР із повідомленнями про вчинені прокурором кримінальні правопорушення та заявляв йому відвід, свого підтвердження не знайшли. Матеріали справи не містять жодних об`єктивних даних, які б свідчили про наявність у діях прокурора особистої заінтересованості чи упередженого ставлення. Самі по собі подання заяв до ДБР або заявлення відводу не є достатніми доказами помсти та не спростовують законності й обґрунтованості поданого клопотання, яке було заявлене в межах повноважень прокурора та з підстав, передбачених законом.
Доводи апелянта, що у судовому засіданні Залізничного районного суду м. Львова головуючим не було забезпечено право на захист та не виконано вимоги ст. 276–285 КУпАП, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, зокрема журналом судового засідання та звукозаписом, які описані вище за текстом.
Твердження апелянта, що емоційний спалах чи нервова поведінка не можуть становити суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-3 КУпАП, апеляційний суд розцінює критично, оскільки суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 185-3 КУпАП (неповага до суду), характеризується наявністю вини у формі умислу. Водночас умисел не виключається лише з огляду на емоційний стан особи. Якщо особа усвідомлює протиправний характер своєї поведінки (наприклад, ігнорування розпоряджень головуючого, порушення порядку під час судового засідання, вчинення дій, що свідчать про явну зневагу до суду) та бажає або свідомо допускає настання відповідних наслідків, така поведінка утворює склад правопорушення незалежно від того, чи була вона зумовлена емоційним станом особи.
Будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про наявність особистої заінтересованості судді, конфлікту інтересів чи інших обставин, що викликали б обґрунтований сумнів у її неупередженості, матеріали справи не містять. Отже, наведені доводи апелянта, щодо сумнівів у неупередженості суду не можуть бути підставою для скасування постанови.
В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції. 
При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції положень ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції, з наведенням відповідних мотивів, встановив та правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 185-3 КУпАП.
Накладаючи адміністративне стягнення на ОСОБА_1 , суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП і призначив таке в межах санкції ч. 1 ст. 185-3 КУпАП, з урахуванням даних про особу, й інших обставин справи.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.
Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 з доповненням, є необґрунтованими, у зв`язку з чим його апеляційну скаргу з доповненнями слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -
постановив:
постанову судді Залізничного районного суд м. Львова від 19 січня 2026 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.185-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення - залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя        Партика І.В.