ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 715/2742/24
провадження № 61-13237св25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач),Пархоменка П. І.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником Биндю Валерієм Івановичем , на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 05 вересня 2025 року у складі колегії суддів: Перепелюк І. Б., Литвинюк І. М., Одинака О. О.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог, рішення суду першої інстанції 
У серпні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до  ОСОБА_2 про відновлення межі суміжних земельних ділянок та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відновлення її первісного стану.
Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 25 липня 2025 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Короткий зміст ухвали апеляційного суду
Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 05 вересня 2025 року апеляційну скаргу Биндю В. І. в інтересах ОСОБА_1 повернуто особі, яка її подала.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що відповідно частини першої, другої статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відновлення межі суміжних земельних ділянок та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відновлення її первісного стану. Справа не відноситься до спорів, що виникають з трудових відносин та не є малозначною.
ОСОБА_1 довіреністю уповноважив Биндю В. І. представляти його інтереси та вести справи у всіх судових установах. Апеляційна скарга підписана Биндю В. І. на підставі довіреності ОСОБА_1., однак у суду апеляційної інстанції відсутня інформація про те, чи є Биндю В. І. адвокатом. Ні ордера, ні свідоцтва про адвокатську діяльність до апеляційної скарги не надано та матеріали справи не містять. Отже, особою, яка подала апеляційну скаргу, не підтверджено її повноваження як адвоката, в зв`язку з чим апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається заявнику відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 357 ЦПК України. Вказане відповідає висновку, викладеному в ухвалі Верховного Суду від 27 березня 2023 року у справі № 559/1995/22.
Аргументи учасників справи
20 жовтня 2025 року засобами поштового зв`язку представник ОСОБА_1 -адвокат Биндю В. І. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив відступити від висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 14 січня 2025 року у справі № 240/9188/24, в ухвалі Верховного Суду від 25 червня 2024 року у справі № 130/383/19 щодо визнання неповажною причиною пропущення процесуального строку, у зв`язку з перебуванням адвоката у відпустці; скасувати оскаржену ухвалу апеляційного суду та передати справу до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження. 
Касаційна скарга мотивована тим, що Глибоцьким районним судом Чернівецької області під час встановлення особи адвоката Биндю В. І. була зроблена копія його посвідчення адвоката України, що підтверджує його статус адвоката відповідно до частини першої статі 12 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Зазначена копія посвідчення знаходиться в матеріалах справи (а. с 136). Крім цього, відомості про нього, як адвоката, знаходяться в Єдиному реєстрі адвокатів України.
Суд апеляційної інстанції, перевіряючи статус представника позивача, враховуючи правові висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 05 березня 2025 року у справі № 357/10920/24, під час перевірки матеріалів справи на предмет наявності у них доказів, що підтверджують статус представника позивача як адвоката, мав можливість пересвідчитись у наявності в справі відповідної копії посвідчення адвоката України.
Фактичні обставини справи підтверджують, що апеляційна скарга була подана і підписана представником заявника, діючим на підставі довіреності, у тому числі із правом підписання та подання процесуальних документів до судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій.
Рух справи
Ухвалою Верховного Суду від 17 листопада 2025 рокувідкрито касаційне провадження у справі.
В ухвалі зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені абзацом другим частини другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження.
Ухвалою Верховного Суду від 20 березня 2026 року справу призначено до судового розгляду. 
Позиція Верховного Суду
Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).
Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Апеляційна скарга підписується особою, яка її подає, або представником такої особи (частина третя статті 356 ЦПК України).
До апеляційної скарги додаються: довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо апеляційна скарга подана представником і ці документи раніше не подавалися (пункт перший частини четвертої статті 356 ЦПК України).
Відповідно до частини четвертої статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Тлумачення статті 62 ЦПК України дає підстави для висновку, що належним і достатнім підтвердженням повноважень адвоката як представника сторони можуть бути або ордер, або довіреність цієї сторони, що посвідчує такі повноваження. Довіреність, яку видано відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року у справі № 361/8400/18-ц).
Згідно зі статтею 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги. Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом. Адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.
Апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо апеляційна скарга подана особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписана, або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено (пункт 1 частини п`ятої статті 357 ЦПК України). 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року у справа № 361/8400/18-ц вказано: «Цивільний процесуальний Кодекс України не містить вимоги про обов`язковість долучення адвокатом, який є представником сторони у справі, долучати до усіх документів, які подаються до суду як представником, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. З огляду на викладене, визначення апеляційним судом однією із підстав для повернення апеляційної скарги недолучення свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю також є безпідставним».
Касаційний суд зауважує, що парламентом покладено обов`язок представника додати до апеляційної скарги довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника лише якщо документи, які посвідчують повноваження, раніше не подавалися; апеляційний суд при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження позбавлений можливості повернути апеляційну скаргу, якщо він вирішує це питання за наявності матеріалів справи в яких містяться документи, що посвідчують повноваження представника (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 січня 2026 року у справі № 389/4340/24).
Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського судуу постанові від 12 жовтня 2018 року у справі № 908/1101/17 зробив висновок, що «жодна норма Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не встановлює, що в довіреності, виданій на ім`я фізичної особи - адвоката, обов`язково зазначається про те, що такий представник є саме адвокатом. Не містить таких вимог ні Господарський процесуальний кодекс України, ні Цивільний кодекс України, яким врегульовано питання представництва за довіреністю. В зазначеному аспекті важливим є, щоб особа, яка здійснює представництво за довіреністю, мала статус адвоката та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. Тоді як довіреність визначає лише повноваження адвоката, межі наданих представникові прав та перелік дій, які він може вчиняти для виконання доручення. Таким чином, суд касаційної інстанції вважає помилковим висновок апеляційного господарського суду про те, що у тексті довіреності, на підставі якої адвокат здійснює представництво у суді, обов`язково повинно бути вказано, що її видано саме адвокату».
У справі, що переглядається:
22 серпня 2025 року Биндю В. І. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 25 липня 2025 року. Долучив копію довіреності на представництво інтересів ОСОБА_1 Биндю В. І. від 01 серпня 2024 року, зокрема у всіх судових установах(а. с. 154);
ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 25 серпня 2025 року витребувано з Глибоцького районного суду Чернівецької області матеріали справи (а. с. 157);
повертаючи апеляційну скаргу, суд вважав, що в нього відсутня інформація про те, чи є Биндю В. І. адвокатом, оскільки ні ордера, ні свідоцтва про адвокатську діяльність до апеляційної скарги не надано, та матеріали справи не містять. Тому вважав, що особою, яка подала апеляційну скаргу, не підтверджено її повноваження;
колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи міститься копія посвідчення адвоката України - Биндю В. І. (а. с. 136), долучена до справи в суді першої інстанції. При цьому копію довіреності на представництво інтересів ОСОБА_1 Биндю В. І. долучив до апеляційної скарги;
апеляційний суд також не врахував, що парламентом покладено обов`язок представника додати до апеляційної скарги довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника лише якщо документи, які посвідчують повноваження, раніше не подавалися; апеляційний суд при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження позбавлений можливості повернути апеляційну скаргу, якщо він вирішує це питання за наявності матеріалів справи, в яких містяться документи, що посвідчують повноваження представника;
з урахуванням наведеного підстав для повернення апеляційної скарги у зв`язку з ненаданням документів на підтвердження того, що Биндю В. І. є адвокатом, в апеляційного суду не було. 
Тому оскаржену ухвалу суду апеляційної інстанції слід скасувати, справу передати до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття провадження.
Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги щодо необхідності відступити від висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 14 січня 2025 року у справі № 240/9188/24, в ухвалі Верховного Суду від 25 червня 2024 року у справі № 130/383/19, щодо визнання неповажною причиною пропущення процесуального строку у зв`язку з перебуванням адвоката у відпустці, оскільки підставою для повернення апеляційної скарги стало відсутність документів на підтвердження повноважень адвоката, а питання причин пропуску процесуального строку апеляційним судом не аналізувалося. 
Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом (частина четверта статті 411 ЦПК України).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржену ухвалу скасувати та передати справу до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття провадження.
Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ: 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Биндю Валерієм Івановичем, задовольнити частково.
Ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 05 вересня 2025 року про повернення апеляційної скарги скасувати.
Справу № 715/2742/24передати до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття провадження.
З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції ухвала Чернівецького апеляційного суду від 05 вересня 2025 року втрачає законну силу.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко